СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 серпня 2026 року Справа № 480/6838/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/6838/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ), в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України відносно ОСОБА_1 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні, а саме ненарахування та невиплати його середнього грошового забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку, з урахуванням перерахованої індексації (нарахування та виплата індексації грошового забезпечення у повному обсязі), за період з 21 вересня 2020 р. по 18 липня 2022 року у повному обсязі та у період з 19 липня 2022 року по 30 липня 2025 року - не більш як за шість місяців, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення, з урахуванням перерахованої індексації грошового забезпечення, за весь час затримки остаточного розрахунку, з урахуванням перерахованої індексації (нарахування та виплата індексації грошового забезпечення у повному обсязі), за період з 21 вересня 2020 р. по 18 липня 2022 року у повному обсязі та у період з 19 липня 2022 року по 30 липня 2025 року - не більш як за шість місяців, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України відносно ОСОБА_1 стосовно ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 30 липня 2025 року - день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 30 липня 2025 року - день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.09.2020 №193 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 21.09.2020. На день виключення зі списків особового складу остаточний розрахунок із позивачем у повному обсязі проведено не було, оскільки індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 йому не була нарахована та виплачена.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 03.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Ухвала про відкриття провадження – відповідачем отримано 03.09.2025 через систему «Електронний суд»
Станом на день розгляду справи відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, тому суд, у порядку ч. 6 ст. 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Як свідчить з матеріалів справи, позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.09.2020 №193 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 21.09.2020.
На день виключення зі списків особового складу остаточний розрахунок із позивачем у повному обсязі проведено не було, оскільки індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 йому не була нарахована та виплачена.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду у справі №480/10029/23 підтверджено право позивача на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за вказаний період.
На виконання цього судового рішення 30.07.2025 на картковий рахунок позивача перераховано 79 037,65 грн. Водночас середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку та компенсацію втрати частини доходів одночасно з виплатою заборгованості відповідач не нарахував і не виплатив.
Позивач зазначає, що представником направлявся адвокатський запит про надання довідки щодо середнього грошового забезпечення за останні два місяці перед звільненням, однак відповідну довідку надано не було. У зв`язку з цим самостійно визначити точний розмір середнього грошового забезпечення позивач не має можливості.
Як установлено судом, позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та з 21.09.2020 був виключений зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду у справі №480/10029/23, яке набрало законної сили, установлено право позивача на індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018. На виконання зазначеного рішення 30.07.2025 позивачу виплачено 79 037,65 грн.
З огляду на положення частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені зазначеним рішенням обставини повторному доказуванню не підлягають.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру.
Частиною третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Спеціальне законодавство, яке регулює проходження військової служби та грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлює відповідальності за несвоєчасне проведення повного розрахунку при звільненні. Тому до спірних правовідносин підлягають субсидіарному застосуванню положення статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.
Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні виплата всіх сум, що належать працівникові від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. У разі спору про розмір таких сум роботодавець у будь-якому випадку зобов`язаний у встановлений строк виплатити неоспорювану суму.
У редакції, чинній до 19.07.2022, стаття 117 КЗпП України передбачала, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, роботодавець повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Законом України від 01.07.2022 №2352-IX статтю 117 КЗпП України викладено у новій редакції, відповідно до якої середній заробіток виплачується за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
У постанові від 12.11.2025 у справі №306/2708/23 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що до правовідносин, які виникли до 19.07.2022, але тривали після цієї дати, попередня редакція статті 117 КЗпП України застосовується до 18.07.2022 включно, а з 19.07.2022 застосовується нова редакція із шестимісячним обмеженням.
Ухвалення судового рішення про стягнення або нарахування належної звільненій особі виплати не припиняє відповідальності за несвоєчасний остаточний розрахунок. Судове рішення у справі №480/10029/23 не створило нового права позивача на індексацію, а підтвердило право, яке існувало під час проходження військової служби та мало бути реалізоване не пізніше дня виключення зі списків особового складу.
Отже, остаточний розрахунок з позивачем у частині індексації грошового забезпечення фактично завершено лише 30.07.2025, а тому наявні підстави для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.
Щодо періоду затримки остаточного розрахунку суд зазначає наступне.
Оскільки позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 21.09.2020, першим днем затримки остаточного розрахунку є 22.09.2020, тобто день, наступний після звільнення.
З урахуванням зміни законодавчого регулювання період, за який може бути нараховане відшкодування відповідно до статті 117 КЗпП України, складається з двох частин:
– з 22.09.2020 по 18.07.2022 включно - за редакцією статті 117 КЗпП України, яка не містила шестимісячного обмеження;
– з 19.07.2022 по 19.01.2023 включно - у межах шести місяців, установлених чинною редакцією статті 117 КЗпП України.
Тому заявлений позивачем початок періоду з 21.09.2020 є помилковим, оскільки в день звільнення строк затримки ще не розпочався. Так само після 19.01.2023 підстави для подальшого нарахування середнього заробітку відсутні у зв`язку із законодавчим обмеженням відповідальності шістьма місяцями.
Порядок обчислення середньої заробітної плати визначений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.
Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середня заробітна плата в інших випадках її збереження обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбулася подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Оскільки позивача виключено зі списків особового складу у вересні 2020 року, розрахунковими місяцями є липень та серпень 2020 року.
У матеріалах справи відсутня довідка про грошове забезпечення позивача за зазначені місяці, а також відомості про середньоденний розмір грошового забезпечення. Водночас саме відповідач є розпорядником відповідних первинних фінансових документів.
Неподання відповідачем відомостей, необхідних для розрахунку, не може позбавляти позивача права на передбачене законом відшкодування. За цих обставин належним та ефективним способом захисту є зобов`язання відповідача провести нарахування і виплату середнього грошового забезпечення за встановлені судом періоди відповідно до Порядку №100.
Суд ураховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 08.10.2025 у справі №489/6074/23, щодо компенсаційного характеру виплати за статтею 117 КЗпП України та можливості зменшення її розміру відповідно до принципів розумності, справедливості і пропорційності.
Водночас у цій справі відсутні докази загального розміру всіх виплат, належних позивачу при звільненні, та інші відомості, необхідні для математичного визначення частки простроченої заборгованості. Відповідач таких доказів суду не подав. Тому підстав для визначення судом конкретного зменшеного розміру відшкодування немає.
Щодо компенсації втрати частини доходів суд зазначає наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.
Відповідно до статей 1, 2 Закону №2050-III компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Під доходами для цілей цього Закону слід розуміти грошові доходи громадян, які не мають разового характеру, зокрема заробітну плату та грошове забезпечення.
Згідно зі статтею 3 Закону №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого доходу за відповідний місяць після утримання податків і обов`язкових платежів на індекс інфляції в період невиплати доходу. Інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться.
Статтею 4 Закону №2050-III передбачено, що виплата компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Індексація грошового забезпечення є складовою доходу, який не має разового характеру. Право на компенсацію не залежить від того, чи було відповідну суму попередньо нараховано самим відповідачем, якщо право на неї підтверджено судовим рішенням і заборгованість фактично виплачена.
У постанові від 02.04.2024 у справі №560/8194/20 Верховний Суд зазначив, що обов`язок нарахувати і виплатити компенсацію виникає в тому ж місяці, у якому виплачено заборгованість, та не залежить від подання особою окремої заяви.
У цій справі заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 фактично виплачена 30.07.2025. Водночас компенсацію втрати частини доходів відповідач у липні 2025 року не нарахував та не виплатив.
За таких обставин бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів є протиправною.
Належним способом захисту порушеного права є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію на суму індексації грошового забезпечення, яка припадала на кожний місяць періоду з 01.01.2016 по 28.02.2018, за весь час порушення строків її виплати по день фактичного розрахунку 30.07.2025 відповідно до Закону №2050-III та Порядку №159.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності своєї бездіяльності покладається на відповідача.
Військова частина НОМЕР_1 не довела правомірності ненарахування та невиплати позивачу середнього грошового забезпечення за час затримки остаточного розрахунку, а також компенсації втрати частини доходів.
Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Доказів понесення інших судових витрат матеріали справи не містять. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 22.09.2020 по 18.07.2022 включно та за період з 19.07.2022 по 19.01.2023 включно, обчислене відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, фактично виплаченої 30.07.2025.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів на суму несвоєчасно виплаченої індексації грошового забезпечення за період її нарахування з 01.01.2016 по 28.02.2018, за весь час затримки виплати по день фактичного розрахунку 30.07.2025 відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159. 
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   О.М. Кунець