УХВАЛА

14 липня 2026 року
м. Київ

справа № 128/4132/25
провадження № 61-9328ск26
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 квітня2026 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 21 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання рішення органу місцевого самоврядування про видачу свідоцтва про право власності недійсним та його скасування,
ВСТАНОВИВ:
У 2025 році ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Стрижавської селищної ради Вінницького району про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання рішення органу місцевого самоврядування про видачу свідоцтва про право власності на будинок за її матір`ю ОСОБА_2 недійсним та його скасування.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 20 квітня 2026 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 21 травня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 квітня 2026 року залишено без змін.
09 червня 2026 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 квітня 2026 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 21 травня 2026 року в указаній справі.
Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області  від 20 квітня 2026 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 21 травня 2026 року повернуто особі, яка її подала(провадження № 61-7934ск26).
27 червня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 квітня 2026 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 21 травня 2026 року у зазначеній вище справі.
Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області  від 20 квітня 2026 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 21 травня 2026 року повернуто особі, яка її подала(провадження № 61-8734ск26).
09 липня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку повторно подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 квітня 2026 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 21 травня 2026 року у зазначеній вище справі.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого статтею 390 ЦПК України.
Згідно із частиною першою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Положеннями частини другої статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження. В обґрунтування зазначає про те, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин, оскільки попередні касаційні скарги було повернуто, що є порушенням права на судовий захист. 

На переконання заявниці, зазначене є достатньою підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.
Проте, вказані доводи щодо причин пропуску строку на касаційне оскарження не можна визнати поважними, оскільки невиконання вимог ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги не є поважними причинами пропуску строку на касаційне оскарження.
Заявник дійсно в силу норм ЦПК України має право на повторне звернення до суду касаційної інстанції, але це не означає безумовне поновлення строку касаційного оскарження, так як заявниця має довести що перешкоджало виконати вимоги ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги при первісному зверненні до суду касаційної інстанції.
За відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень постанову Вінницьким апеляційним судом у даній справі постановлено - 21 травня 2026 року, відомості про дату складання повного тексту постанови відсутні, касаційну скаргу здано до відділення поштового зв`язку - 09 липня 2026 року. 
Згідно даних з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області  від 20 квітня 2026 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 21 травня 2026 року повернуто особі, яка її подалаз підстав, визначених пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України (провадження № 61-7934ск26).
Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області  від 20 квітня 2026 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 21 травня 2026 року повернуто особі, яка її подалаз підстав, визначених пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України (провадження № 61-8734ск26).
Отже, підставою повернення попередніх касаційних скарг ОСОБА_1 стало те, що у касаційних скаргах не було викладено передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Суд вважає за необхідне зазначити, що звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на касаційне оскарження, то реалізація цього права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями процесуального закону. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Оскільки наведені у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження обставини Верховний Суд не вважає такими, що можуть оцінюватись на предмет поважності з мотивів, наведених вище, тому суд дійшов висновку, що заява про поновлення строку на касаційне оскарження не містить обґрунтування наявності підстав для такого поновлення строку, що у відповідності до частини третьої статті 393 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без руху з наданням заявникові строку для подання нового клопотання (заяви) про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень із наведенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження. 

Крім того, у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За правилом частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Зважаючи на те, що позовну заяву подано у 2025 році, судовий збір підлягає сплаті за ставками, встановленими законом станом на 01 січня 2025 року.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року становив 3 028,00 грн.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому заявила дві вимоги немайнового характеру та просила:
- визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 23 грудня 1993 року про видачу свідоцтва про право власності ОСОБА_2 на будинковолодіння  АДРЕСА_1 ;
- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно за №  НОМЕР_1 від 13 січня 1994 року, видане на підставі рішення виконкому Стрижавської сільської ради № 67 від 23 грудня 1993 року на житловий будинок під літ. «А»  1966 року побудови, веранди під літ. «а», погребу «п/А», сараю під літ. «Б», навісу, вбиральні «В», огорожі № 1, хвіртки № 2, криниці № 3 розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 . 
Отже, судовий збір за подання касаційної скарги становить 4 844,80 грн (3 028,00 х 0,4 х 2 х 200 %). 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102,
код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявниці строк для усунення зазначених недоліків.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 20 квітня 2026 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 21 травня 2026 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки передбачені законом. 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров