КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/34950/14-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/824/10798/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,
суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,
за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09 березня 2026 року, постановлену під головуванням судді Новака Р.В., у справі за заявою ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії, бездіяльність та постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик Марії Олексіївни у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 листопада 2025 року відмовлено представнику боржника ОСОБА_2 - адвокату Леськову В.П. у поновленні строку для подачі скарги на дії, бездіяльність та постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. Скаргу представника на дії, бездіяльність та постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1- залишено без розгляду (т. 16, а.с. 225-228).
19.12.2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Власюк К.П. подала заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій просила визнати поважними причин пропуску ОСОБА_1 строку на подання вказаної заяви та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 76 829,65 грн. витрат на правову допомогу (т. 17 а.с. 1-6).
На обґрунтування заяви зазначала, що у провадженні суду першої інстанції перебувала на розгляді скарга ОСОБА_2 на дії, бездіяльність та постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик М.О. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. У зв`язку з неможливістю брати участь у судовому засіданні 13.11.2025 року з поважних причин представником ОСОБА_1 було подано клопотання про відкладення розгляду справи. Проте, 17.12.2025 року представнику ОСОБА_1 з ЄДРСР стало відомо про постановлену ухвалу 13.11.2025 року за результатом розгляду скарги. 
Вказувала, що сторона стягувача не отримувала ухвалу від 13.11.2025 року ні в електронному, ні в паперовому вигляді. Доступу до даної справи ні ОСОБА_1 , ні її представник - адвокат Власюк К.П. в підсистемі Електронний суд ЄСІТС не мали. Тому, стороні стягувача не було відомо про постановлення ухвали допоки сторона стягувача не дізналась випадково під час здійснення моніторингу справ 17.12.2025 року з Єдиного державного реєстру судових рішень. При цьому, з огляду на те, що сторона стягувача про ухвалу від 13.11.2025 року дізналась 17.12.2025 року, вважала, що заява подається в межах законодавчо встановленого строку.
Зазначала, що 18.12.2025 року АБ «Сімейний адвокат Катерина Власюк» було виставлено ОСОБА_1 рахунок на оплату на суму 76 829, 65 грн., що складається з 63 829,65 грн. за супровід справи у суді першої інстанції та 13 000 грн. за участь адвоката Власюк К.П. у двох судових засіданнях, які відбулись 29.04.2025 року та 21.08.2025 року. 18.12.2025 року між АБ «Сімейний адвокат Катерина Власюк» та ОСОБА_1 було підписано акт прийому-передачі правової допомоги. Відтак, ОСОБА_1 в межах справи за скаргою ОСОБА_2 на дії, бездіяльність та постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик М.О. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 було понесено витрати на правничу допомогу у розмірі 76 829,65 грн. (т. 17 а.с. 1-6).
09.03.2026 від представника ОСОБА_2 - адвоката Леськова В.П. до суду надійшла заява про залишення без розгляду заяви від 19.12.2025 про відшкодування витрат на професійну допомогу та необґрунтованість заявлених судових витрат (т. 17 а.с. 34-37), в якій останній зазначав, що ОСОБА_1 знала про дату засідання на 13.11.2025, проте не цікавилася справою, ухвала Печерського районного суду м. Києва від 13.11.2025 була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень 05.12.2025, проте заява про відшкодування витрат на правничу допомогу була подана лише через два тижні, тому наведені адвокатом Власюк К.П. причини пропуску строку не є поважними, а відтак відсутні підстави для його поновлення. 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у своїх первинних поясненнях (запереченнях) на скаргу на дії, бездіяльність та постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. у виконавчому провадженні № 64048793 представник ОСОБА_1 Власюк К.П. взагалі не наводила попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат. 
Більш того, протягом усього часу перебування скарги у провадженні суду адвокат Власюк К.П. в якості доказу своїх повноважень надавала електронну довіреність ОСОБА_1 від 30.08.2024, в якій взагалі не йдеться про Договір №2023/02/02 від 01.02.2023. Саме на підставі Довіреності від 30.08.2024 Власюк К.П. підписувала та подавала всі процесуальні документи у даній справі, приймала участь у 2-х судових засіданнях. Згідно з ч. 1 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Отже, якби електронна довіреність від 30.08.2024 видавалась на «нововиявлений» договір № 2023/02/02 від 01.02.2023, то такий договір зазначався б у вказаній електронній довіреності як підстава видачі довіреності згідно ч. 1 ст. 244 ЦК України. Оскільки довіреність від 30.08.2024 як форма правочину щодо уповноваження особи на представництво довірителя та договір про надання правничої допомоги - це різні документи, що посвідчують повноваження адвоката, надання адвокатом Власюк К.П. цих двох документів з різними датами видачі (довіреності від 30.08.2024 - протягом усього судового процесу) та договору №2023/02/02 від 01.02.2023 (з`явився лише із заявою Власюк К.П. від 19.12.2025 про відшкодування правничих витрат) свідчить про те, що договору №2023/02/02 від 01.02.2023 не існувало під час розгляду справи (т. 17 а.с. 34-37)
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09 березня 2026 року заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії, бездіяльність та постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик М.О. у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 - залишено без розгляду (т. 17 а.с. 47-48).
Не погодившись з ухвалою районного суду, 20 квітня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Власюк К.П. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції (т. 17 а.с. 50-58).
На обґрунтування скарги зазначила, що відмовляючи у поновленні строку на подання заяви про компенсацію витрат на професійну правову (правничу) допомогу з доказами понесених витрат та залишаючи подану заяву без розгляду, суд першої інстанції вдався до надмірного формалізму, неповно встановив важливі обставини та порушив норми процесуального права.
У зв`язку з неможливістю з поважних причин взяти участь у судовому засіданні, призначеному на 13.11.2025 року на 12:00, представником ОСОБА_1 було подано клопотання про відкладення розгляду справи. Зважаючи на те, що сторона стягувача просила про відкладення судового засідання, навела та підтвердила поважні причини для відкладення, то звичайно ОСОБА_1 та її представник сподівались, що судове засідання, призначене на 13.11.2025 року на 12:00 буде відкладено. Відповідно, сторона Стягувача очікувала на отримання повідомлення про призначення наступної дати судового засідання. Проте, 17.12.2025 року під час здійснення моніторингу справ представнику ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру судових рішень стало відомо, що Печерським районним судом м. Києва було прийнято ухвалу у справі №757/34950/14-ц за скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником адвокатом Леськовим В.П., на дії, бездіяльність та постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик М.О., вчинені та винесені в межах виконавчого провадження № 64048793.
Звертала увагу, що сторона стягувача не отримувала ухвалу ні в електронному, ні в паперовому вигляді. Доступу до даної справи №757/34950/14-ц за скаргою ОСОБА_2 на дії, бездіяльність та постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик М.О., вчинені та винесені в межах виконавчого провадження № 64048793 ні ОСОБА_1 , ні її представник, адвокат Власюк К.П., в підсистемі Електронний суд ЄСІТС не мали та не мають.
Вважала за необхідне зауважити, що навіть в оскаржуваній ухвалі судом не зазначено про направлення учасникам справи ухвали від 13.11.2025 року. Суд лише посилається на завантаження такої до Єдиного державного реєстру судових рішень.
Наведене свідчить, що якби судом на виконання вищенаведених вимог було надіслано стороні стягувача копію ухвали від 13.11.2025 року, то сторона стягувача мала можливість раніше дізнатись інформацію про постановлення судом ухвали про залишення скарги ОСОБА_2 без розгляду та відповідно раніше, а можливо навіть у строк передбачений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, звернулась би до суду із заявою про відшкодування судових витрат.
Вважала що саме порушення судом першої інстанції вимог процесуального права щодо відкладення судового засідання за заявою учасника справи, обґрунтованою поважними причинами, та щодо надсилання учаснику справи копії судового рішення стало причиною пропуску строку подання стороною стягувача заяви про відшкодування витрат на правову (правничу) допомогу.
Сторона стягувача довела суду першої інстанції поважність причин пропуску встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України строку на подання зави та доказів понесених витрат на правову (правничу) допомогу. А відтак, з огляду на положення ст. 127 ЦПК України сторона стягувача правомірно очікувала на те, що судом першої інстанції буде поновлено строк на подання доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат, розглянуто та задоволено заяву про відшкодування судових витрат. Проте, залишенням заяви без розгляду суд першої інстанції вдався до надмірного формалізму та порушення ч. 1 ст. 127 ЦПК України.
Позиція суду першої інстанції є суперечливою, що дає підстави дійти висновку про те, що залишення заяви без розгляду є безпідставним та проявом надмірного формалізму (т. 17 а.с. 50-58).
29 травня 2026 року, тобто у строк визначений ухвалою Київського апеляційного суду від 14 травня 2026 року, представник ОСОБА_2 - адвокат Леськов В.П. подав відзив на апеляційну скаргу в якому скаргу просив залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін (т. 17 а.с. 92-93, 101-112).

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Калинич М.І. підтримала скаргу і просила її задовольнити. Представник ОСОБА_2 - адвокат Леськов В.П. заперечував проти скарги і просив її відхилити. 
Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, були сповіщені були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Факт належного сповіщення ОСОБА_1 , її представник - адвокат Калинич М.І. підтвердила в суді, про належне повідомлення ОСОБА_2 зазначив його представник - адвокат Леськов В.П., про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 17 а.с. 95-100,127-133, 139).
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).
Зважаючи на вищезазначене і вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга підлягає задоволеннючастковоза таких підстав.

Залишивши без розгляду заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Власюк К.П. про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що заявник, будучі обізнаною про дату судового засідання, у разі достатньої зацікавленості у розгляді її справи, не була позбавлена можливості ознайомитись з результатами її розгляду та направити заяву про стягнення витрат на правничу допомогу у строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Враховуючи наведене, суд першої інстанції вважав, що наведені представником ОСОБА_1 - адвокатом Власюк К.П. причини пропуску строку на подання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу не є поважними, а відтак відсутні підстави для його поновлення.
Такі висновки, суд апеляційної інстанції визнав передчасними, а відтак помилковими, врахувавши наступне. 

Згідно положень п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
За правилом ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У статті 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зокрема, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу. Що стосується часу, витраченого фахівцем у галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року у справі №569/17904/17, від 13 грудня 2018 року у справі №816/2096/17.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи, 12 червня 2025 року і 21 серпня 2025 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Власюк К.П. було подано до суду першої інстанції заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, тобто до закінчення судових дебатів у справі (т. 16, а.с. 166-169, а.с. 183-186).
Тому, строк для подачі заяви про понесення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 не пропущено.
Отже є помилковим висновок суду першої інстанції, що наведені представником ОСОБА_1 адвокатом Власюк К.П. причини пропуску строку на подання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу не є поважними та відсутність підстав для його поновлення.
Сторони по справі та їх представники не брали участь в судовому засіданні 13 листопада 2025 року про що свідчить довідка складена районним судом, а у справі відсутні об`єктивні докази отримання ОСОБА_1 та (або) її представником копії ухвали Печерського районного суду м. Києва від 13 листопада 2025 року. Відсутні і докази направлення (повідомлення) районним судом учасників справи про постановлення такої ухвали і в системі Електронний суд (т. 16 а.с. 224-229).
Поряд з цим, оскаржувана ухвала не містить висновків районного суду щодо наявності (відсутності) підстав поновлення строку на подання заявником доказів понесених судових витрат, пов`язаних з розглядом скарги. 
Практика ЄСПЛ передбачає, що встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №1227/8971/2012).
Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а справа підлягає направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 09 березня 2026 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 липня 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов