Справа № 344/5195/26 
Провадження № 33/4808/379/26 
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Зеленко О. В. 
Суддя-доповідач Кукурудз 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Кукурудз Б.І., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою захисника Федьківа В.Б. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського міського суду від 06 травня 2026 року щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст. 130, ст.124, ст.122-4 КУпАП, -

в с т а н о в и в:

З матеріалів справи, слідує, що ОСОБА_2 10.03.2026 року о 23:01 год. у с. Вовчинець, по вул. Вовчинецька, 74, керував транспортним засобом марки «Audi» д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 а ПДР України. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законодавством порядку проводився на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатора "Alcotest Drager" 6810, тест №02191, результат 2,05 проміле.
Також, ОСОБА_2 10.03.2026 року о 23:01 год. у с. Вовчинець, по вул. Вовчинецька, 74, керував транспортним засобом марки «Audi» д.н.з. НОМЕР_1 , будучи неуважним, під час зустрічного розїзду не дотримався безпечного бокового інтервалу, у результаті чого вчинив зіткнення із транспортним засобом марки "Honda Accord" д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , чим порушив п.2.3б, п.13.3 ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Крім того, ОСОБА_2 10.03.2026 року о 23:01 год. у с. Вовчинець, по вул. Вовчинецька, 74, керував транспортним засобом марки «Audi» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснивши зіткнення із транспортним засобом марки "Honda Accord" д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , залишив місце події, будучи причетним до ДТП порушив п.2.10.а) ПДР України.
Постановою суду ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124, ст.122-4 КУпАП і на підставі ст. 36 КУпАП в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у сумі 665 грн. 60 коп.
Оскаржуючи вказану постанову захисник Федьків В.Б. в інтересах ОСОБА_2 вважає її незаконною, необґрунтованою, прийнятою з невідповідністю висновків суду обставинам справи. 
Зазначає, що жодним чином не підтверджено факт наявності керування транспортним засобом, також залишення місця події. Як вбачається з відео реєстратора працівниками поліції не встановлений факт керування та відношення ОСОБА_2 до даної дорожньо-транспортної пригоди.
Просить постанову суду у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст.124 ст. 130 ч.1, 122-4 КУпАП скасувати, провадження щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.
ОСОБА_2 та його захисник Федьків В.Б. в судове засідання не з`явилися з невідомих для суду причин, хоча про дату та час місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли.
Перевіривши та дослідивши матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Як слідує з матеріалів справи ОСОБА_2 порушив пункти 2.9 а, 2.3 б, 13.3, 2.10 а Правил дорожнього руху України за, що передбачена відповідальність згідно ст.130 ч.1, ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
П. 1.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР України), передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В п. 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Такий висновок судді відповідає фактичним обставинам справи підтверджується дослідженими у судовому засіданні та викладеними у постанові суду доказами, яким суддя дав належний аналіз та оцінив їх у сукупності, зокрема протоколами про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №611772, ЕПР1 № №611785, ЕПР1 №611794 від 11.03.2026 року, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, актом огляду на стан алкогольного спяніння з використанням спеціальних технічних засобів, роздруківкою приладу "Драгер" результат позитивний 2,05 %,письмовими поясненнями ОСОБА_2 , відеоматеріалами.
Наведені докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та встановленими законом способами, будь які сумніви їх достовірності відсутні. 
Суддя, розглядаючи справу, дійшов обґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_2 містять ознаки правопорушень передбачених ч.1 ст.130, ст.124, 122-4 КУпАП.
Що стосується апеляційних доводів, що судом не доведено факту керування транспортним засобом ОСОБА_2 в стані алкогольного спяніння, а також вчинення ним ДТП то вони є недоведеними, та спростовуються наступним.
Працівники поліції, які безпосередньо були на місці дорожньо-транспортної пригоди достовірно встановили, що транспортним засобом «Audi» д.н.з. НОМЕР_1 керував ОСОБА_2 про, що зазначено в протоколах про адміністративні правопорушення.
Отже, обставини, на які покликається апелянт, не можуть бути взяті до уваги.
Таким чином, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ст.124, 122-4 КУпАП повністю доведена дослідженими судом доказами.
Матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції, та складанні протоколів про адміністративні правопорушення, щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження. 
Стягнення на ОСОБА_2 накладено відповідно до вимог ст. 33 КУпАП у межах, установлених КУпАП, з урахуванням характеру вчинених правопорушень, даних про особу порушника, які зазначені у адміністративних протоколах, ступеня вини, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
З урахуванням вищевикладеного, під час розгляду апеляційної скарги захисника апеляційним судом не встановлено неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Інші підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказані й під час перевірки справи в апеляційному суді не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених районним судом обставин події.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди.
Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
Отже, посилання апелянта на незаконність постанови судді є непереконливими.
Зважаючи на викладене, постанова суду щодо доведеності вини, кваліфікації дій, накладеного стягнення є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування не має, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Федьківа В.Б. в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Постанову Івано-Франківського міського суду від 06.05.2026 року відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.130, ст.124, ст.122-4 КУпАП- без змін.
Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Івано-Франківського 
апеляційного суду Б.І. Кукурудз