Справа № 128/163/26
Провадження № 2-а/132/16/26

Рішення
Іменем України
06 серпня 2026 року Калинівський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого Аліменко Ю.О.
за участі : 
секретаря Безулої К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калинівка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови серія ЕНА № 6484154 від 08.01.2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності, - 

ВСТАНОВИВ:
30 березня 2026 року до Калинівського районного суду Вінницької області з Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області за підсудністю надійшов адміністративний позов  ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови серія ЕНА № 6484154 від 08.01.2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності посилаючись на те, що постановою інспектора 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Бабича І.М., його  ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за ч.2 ст. 122 КУпАП за те, що 08.01.2026 року о 21: 40 год. в м. Вінниця по вул. Хмельницьке шосе, 128, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив проїзд перехрестя на жовтий сигнал світлофора, чим порушив вимоги п.п 8.7.3.г ПДР України.
Позивач вважає дану постанову необгрунтованою, недійсною та такою, що не відповідає нормам КУпАП, тому просить скасувати її.
Позивач  ОСОБА_1  згідно поданої заяви просить розгляд справи проводити у його відсутність, позов підтримує повністю та просить задовільнити.
Представник Департаменту патрульної поліції Ковальчук Д.О. в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просить розгляд справи провести без його участі, вказує що позиція відповідача щодо даного позову викладена у поданому до суду відзиві, просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. 
15.04.2026 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.
У судовому засіданні встановлено, що постановою інспектора 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Бабича І.М., Матвійчука О.М. було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за ч.2 ст. 122 КУпАП за те, що 08.01.2026 року о 21: 40 год. він в м. Вінниця по вул. Хмельницьке шосе, 128, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив проїзд перехрестя на жовтий сигнал світлофора, чим порушив вимоги п.п 8.7.3.г ПДР України.
Частина 2 ст.122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.
На підтвердження обставин, викладених у постанові про притягнення до відповідальності відповідачем надано копію постанови від 08.01.2026р. про накладення на  ОСОБА_1  адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, та відеозапис на якому зафіксовано вчинення 
ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП.
При перегляді відео з диска наданого відповідачем, який містить відеофіксацію подій, які мали місце 08.01.2026 року вбачається, що на відеозаписі зафіксовано розмову позивача  ОСОБА_1  з поліцейським, після його зупинки. Під час розмови інспектор поліції вказує позивачеві що він керуючи автомобілем проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора на що позивач заперечив та пояснив, що проїхав перехрестя на моргаючий зелений сигнал світлофора. Ознайомившись з документами позивача інспектор поліції виніс відносно позивача постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП.
При перегляді іншого відео яке міститься на диску, неможливо ідентифікувати номерний знак автомобіля який порушив ПДР та встановити що саме автомобіль «Volkswagen Passat» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив проїзд перехрестя на жовтий сигнал світлофора.
Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
З постанови не вбачається наявність доказів, які б підтверджували, що позивач порушив п.п 8.7.3.г ПДР, що передбачає склад адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП
Відповідно до ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення, чого в даному випадку не було дотримано.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Натомість при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідач не виконав своїх обов`язків, зазначених у статті 280 КУпАП.
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (постанова КАС ВС від 08.04.2020 № 296/7166/16-а (К/9901/30056/18)).
У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст.77 КАС України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року (зі змінами) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що виноситься в конкретній адміністративній справі, а також визначається компетенція осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення.
Позивач не погоджується із таким рішенням суб`єкта владних повноважень та мотивує незаконність притягнення його до адміністративної відповідальності; зазначене в постанові, що оскаржується, взагалі не відповідає дійсності.
Посилання представника органу владних повноважень на порушення позивачем ч. 2 ст. 122 КУпАП будь-якими доказами не підтверджені, а тому зазначені позивачем обставини в обґрунтування позову не спростовані.
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що стороною відповідача, в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України, не доведено належними й допустимими доказами, достатніми у їх сукупності та логічному взаємозв`язку факт вчинення позивачем за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові, порушення вимог ч. 2 ст. 122 КУПАП, а відтак не доведено й правомірності оскаржуваної постанови та наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. У Кодексі конкретизовано й інші конституційні принципи, зокрема принцип рівності громадян перед законом (стаття 248). Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. У контексті питання, що розглядається, Конституційний Суд України враховує положення статей 9, 33, 248, 268 Кодексу.
За змістом статті 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб`єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).
Приймаючи до уваги, що правопорушення  ОСОБА_1  , передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме: проїзд на заборонний сигнал світлофора, чим порушено п.п. 8.7.3.г ПДР - , не знайшло в суді свого підтвердження, тому суд вважає, що постанову серії ЕНА № 6484154 від 08.01.2026 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на  ОСОБА_1  за ч. 2 ст. 122 КУпАП слід скасувати та закрити провадження в адміністративній справі.
Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, то суд приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про факт заподіяння позивачу моральних страждань чи втрат немайнового характеру, наявність причино-наслідкового зв`язку заподіяної моральної шкоди діями працівника поліції та наявність такої шкоди, позивачем надано не було, що свідчить про необґрунтованість вказаної позовної вимоги.
За таких обставин по справі, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи, а тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті, відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції судовий збір в розмірі 1331,20 грн.
Таким чином зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1  підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 72, 73, 205, 241246, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов  ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови серія ЕНА № 6484154 від 08.01.2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.
Постанову винесену інспектором 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Бабич І.М. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №6484154 від 08.01.2026 року про притягнення  ОСОБА_1  до адміністартивної відповідальності за ч. 2 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції на користь  ОСОБА_1  сплачений ним судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити в зв`язку з їх безпідставністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Аліменко Ю.О.