Справа № 474/65/24
Провадження № 2/474/181/26
РІШЕННЯ
Іменем України
14.07.26 с-ще Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Сокола Ф.Г.
за участю секретаря судового засідання Тодосьєвої А.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства “Виробничо-комерційне підприємство “Каро” про повернення земельних ділянок та скасування записів про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства “Виробничо-комерційне підприємство “Каро” (далі - відповідач), в якому просить:
- зобов`язати відповідача повернути позивачеві земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,0372 га кадастровий номер 4822381300:01:000:0115, що розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області;
- зобов`язати відповідача повернути позивачеві земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,0858 га кадастровий номер 4822381300:01:000:0245, що розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області;
- скасувати запис номер 3574678 від 25.11.2023 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 5,0372 га кадастровий номер 4822381300:01:000:0115 внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державним реєстратором Боровицьким Дмитром Ігоровичем, Врадіївське районне управління юстиції Миколаївська область, на підставі договору оренди землі від 12.11.2013 та додаткової угоди до нього від 28.09.2018, індексний номер 8406264 від 27.11.2013;
- скасувати запис номер 3574653 від 25.11.2023 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 1,0858 га кадастровий номер 4822381300:01:000:0245 внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державним реєстратором Боровицьким Дмитром Ігоровичем, Врадіївське районне управління юстиції Миколаївська область, на підставі договору оренди землі від 12.11.2013 та додаткової угоди до нього від 28.09.2018, індексний номер 8406223 від 27.11.2013.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що 12.11.2013 між ОСОБА_2 та відповідачем був укладений договір оренди землі, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 27.11.2013 за № 13554398.
За умовами зазначеного договору ОСОБА_2 надає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,0372 га, кадастровий номер 4822381300:01:000:0115, що розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, терміном на 10 (десять) років.
Також 12.11.2013 між ОСОБА_2 та відповідачем був укладений договір оренди землі, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 27.11.2013 за № 13554313.
За умовами зазначеного договору ОСОБА_2 надає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,0858 га, кадастровий номер 4822381300:01:000:0245, що розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, терміном на 10 (десять) років.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.01.2023, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Демченко Т.М., та зареєстрованого в реєстрі за № 46, позивач отримав у спадок після смерті ОСОБА_2 земельну ділянку площею 5,0372 га, кадастровий номер 4822381300:01:000:0115, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.01.2023, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Демченко Т.М., та зареєстрованого в реєстрі за № 47, позивач отримав у спадок після смерті ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1,0858 га, кадастровий номер 4822381300:01:000:0245, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області.
27.07.2023 позивач, як новий власник вищезазначених земельних ділянок звернувся до орендаря, відповідача по справі, й повідомив про перехід права власності на вищезазначені земельні ділянки та про відсутність намірів продовжувати строк дії договорів оренди землі, оскільки має намір використовувати орендовані відповідачем земельні ділянки для власних потреб та на свій розсуд.
28.07.2023 відповідачем було отримано вказане повідомлення.
05.08.2023 позивачем було отримано листа від відповідача, в якому зазначено: “На Ваш лист-повідомлення від 27.07.2023 року повідомляємо наступне: 12.11.2013 року між ПП “ВКП” Каро” та ОСОБА_2 укладено договори оренди землі терміном на 10 років на земельні ділянки, розташовані в межах території Доброжанівського старостинського округу.
Також, 28.09.2018 року було укладено додаткові угоди до вказаних договорів, якими продовжено термін дії договорів до 31.12.2032 року.
Доводимо до Вашого відома, що отримання спадщини передбачає перехід до спадкоємця не тільки земельних ділянок, а й усіх прав і обов`язків спадкодавця.
Тому, використовувати для власних потреб на свій розсуд орендовані нами за Договором оренди земельні ділянки, Ви можете тільки після закінчення терміну дії договорів...”.
Після отримання даної відповіді, позивач вирішив перевірити, яка інформація міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права оренди вищезазначених земельних ділянок.
В інформації від 06.08.2023, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 341742851 щодо земельної ділянки, площею 5,0372, кадастровий номер 4822381300:01:000:0115, в розділі “Актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права”, міститься наступне:
- дата, час державної реєстрації: 25.11.2013 15:29:49;
- державний реєстратор: Боровицький Дмитро Ігорович, Врадіївське районне управління юстиції, Миколаївська обл.;
- документи, подані для державної реєстрації: Договір оренди землі, серія та номер: ю/н, виданий 12.11.2013, видавник: укладено між сторонами; додаткова угода, серія та номер: б/н, виданий 28.09.2018, видавник: ОСОБА_2 /ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО “ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО “КАРО”;
- підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 8406264 від 27.11.2013 20:14:09, Боровицький Дмитро Ігорович, Врадіївське районне управління юстиції, Миколаївська обл.;
- вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки;
- зміст, характеристика іншого речового права: Дата укладання договору (після 2013) / Дата державної реєстрації (до 2013): 12.11.2013, Строк: 19 р., 1 міс.,19 дн., Дата закінчення дії: 31.12.2032, з правом пролонгації;
- відомості про суб`єкта іншого речового права: Орендар: ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО “ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО “КАРО”, код ЄДРПОУ: 20892727, країна реєстрації: Україна, Орендодавець: ОСОБА_1 ;
- опис об`єкта іншого речового права: земельна ділянка площею 5,0372 га.
В інформації від 10.08.2023, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 342311027 щодо земельної ділянки, площею 1,0858, кадастровий номер 4822381300:01:000:0245, в розділі “Актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права”, міститься наступне:
- дата, час державної реєстрації: 25.11.2013 15:27:43;
- державний реєстратор: Боровицький Дмитро Ігорович, Врадіївське районне управління юстиції, Миколаївська обл.;
- документи, подані для державної реєстрації: Договір оренди землі, серія та номер: ю/н, виданий 12.11.2013, видавник: укладено між сторонами; додаткова угода, серія та номер: б/н, виданий 28.09.2018, видавник: ОСОБА_2 /ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО “ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО “КАРО”;
- підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 8406223 від 27.11.2013 20:11:05, Боровицький Дмитро Ігорович, Врадіївське районне управління юстиції, Миколаївська обл.;
- вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки;
- зміст, характеристика іншого речового права: Дата укладання договору (після 2013) / Дата державної реєстрації (до 2013): 12.11.2013, Строк: 19 р., 1 міс.,19 дн., Дата закінчення дії: 31.12.2032, з правом пролонгації;
- відомості про суб`єкта іншого речового права: Орендар: ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО “ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО “КАРО”, код ЄДРПОУ: 20892727, країна реєстрації: Україна, Орендодавець: ОСОБА_1 ;
- опис об`єкта іншого речового права: земельна ділянка площею 1,0858 га.
Тобто, на думку позивача, з вищезазначеного вбачається, що не зрозуміло яким чином, 25.11.2013 могло бути зареєстроване право оренди по додатковим угодам від 28.09.2018 та яким чином у 2013 році в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно орендодавцем міг бути ОСОБА_1 , адже право власності на дані земельні ділянки до позивача - ОСОБА_1 перейшло лише 12.01.2023 та жодних угод про зміну орендодавця позивач з відповідачем не укладав та не вносили змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про інше речове право.
Отже, за таких обставин, позивач має всі підстави вважати, що дані додаткові угоди від 28.09.2018 є підробленими.
Вказаними додатковими угодами було змінено термін дії договорів оренди землі від 12.11.2013, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 27.11.2013 за № 13554398 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 27.11.2013 за № 13554313, а саме продовжено термін оренди до 31.12.2032.
Разом з тим позивач стверджує, що зазначені додаткові угоди його батько не підписував, а підпис у графі “Орендодавець” цієї додаткової угоди підпис здійснено не його батьком, а іншою невідомою особою. Відповідач позивачу примірник додаткових угод не надавав.
Також, підтвердженням того, що додаткові угоди є підробленими, а інформація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо іншого речового права (право оренди) внесене незаконно є наступне.
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4807929912019 від 20.11.2019 щодо земельної ділянки, площею 5,0372, кадастровий номер 4822381300:01:000:0115 у розділі “Відомості про оренду, суборенду” зазначено:
- орендар, прізвище, ім`я та по батькові/Найменування: Приватне підприємство “ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО “КАРО”;
- податковий номер: 20892727;
- площа земельної ділянки, переданої в оренду: 5,0372 гектарів;
- орган, що здійснив державну реєстрацію речового права: Реєстраційна служба Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області;
- дата державної реєстрації речового права: 25.11.2013;
- строк дії речового права: 10 років.
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4807929132019 від 20.11.2019 щодо земельної ділянки, площею 1,0858, кадастровий номер 4822381300:01:000:0115 у розділі “Відомості про оренду, суборенду” зазначено:
- орендар, прізвище, ім`я та по батькові/Найменування: Приватне підприємство “ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО “КАРО”;
- податковий номер: 20892727;
- площа земельної ділянки, переданої в оренду: 1,0858 гектарів;
- орган, що здійснив державну реєстрацію речового права: Реєстраційна служба Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області;
- дата державної реєстрації речового права: 25.11.2013;
- строк дії речового права: 10 років.
Тобто, з вищезазначеного вбачається, що жодної додаткової угоди 28.09.2018 не підписувалося та не реєструвалося, оскільки жодної інформації про це у Державному земельному кадастрі про земельну ділянку не було.
Якщо візуально порівняти підписи ОСОБА_2 в договорах оренди землі від 12.11.2013 та додаткових угодах від 28.09.2018, то видно, що вони різні, та проставлені різними людьми.
Також позивач зазначає, що керівником відповідача по 15.02.2021 був ОСОБА_3 , з 16.02.2021 по 22.09.2023 ОСОБА_4 . Та тепер порівняти підписи відповідача в договорах оренди землі від 12.11.2013 та додаткових угодах від 28.09.2018, то видно, що вони різні та проставлені різними людьми, а точніше так: на договорах оренди землі від 12.11.2013р. проставлений підпис ОСОБА_3 , а на додаткових угодах від 28.09.2018 - підпис ОСОБА_4 , хоча, станом на 28.09.2018 ОСОБА_4 не був керівником ПП “ВКП “КАРО”, та не мав повноважень щодо підписання документів, що в черговий раз доводить те, що додаткові угоди від 28.09.2018 є підробленими.
Таким чином вищезазначені додаткові угоди щодо земельної ділянки площею 5,0372, кадастровий номер 4822381300:01:000:0115 та додаткові угоди щодо земельної ділянки площею 1,0858, кадастровий номер 4822381300:01:000:0245, які нібито підписувалися 28.09.2018, є підробленими.
Позивач і представник позивача зверталися до відповідача щодо надання йому оригіналів додаткових угод від 28.09.2018 щодо земельної ділянки площею 5,0372, кадастровий номер 4822381300:01:000:0115 та земельної ділянки площею 1,0858, кадастровий номер 4822381300:01:000:0245, однак відповідач відмовляє в наданні оригіналів Додаткових угод від 28.09.2018, що говорить про те, що їх взагалі не існує, його оригіналу у відповідача немає.
Водночас наявність реєстрації даних додаткових угод перешкоджає власнику земельних ділянок володіти, користуватися та розпоряджатися належним на праві приватної власності майном, що є недопустимим.
Отже, в додаткових угодах до договору оренди землі б/н від 12.11.2013 в яких орендодавцем вказаний ОСОБА_2 , а орендарем відповідач, підписана не ОСОБА_2 , а іншою особою, приходимо до висновку, що вказані додаткові угода є неукладеними.
Враховуючи те, що строк договорів оренди землі від 12.11.2013 закінчився та не був продовжений сторонами, оскільки, додаткові угоди до договору оренди є не укладеними, що свідчить про відсутність правових підстав для використання відповідачем земельної ділянки площею 5,0372 га, кадастровий номер 4822381300:01:000:0115 та земельної ділянки площею 1,0858 га, кадастровий номер 4822381300:01:000:0245, та порушення прав власності позивача, яке підлягає судовому захисту, шляхом зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні та повернути позивачу зазначені земельні ділянки.
Право оренди земельної ділянки площею 5,0372 га, кадастровий номер 4822381300:01:000:0115 було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майн про реєстрацію іншого речового права 25.11.2013 державним реєстратором Боровицьким Дмитром Ігоровичем, Врадіївське районне управління юстиції, Миколаївська область на підставі договору оренди землі від 12.11.2013 та додаткової угоди до договору оренди землі від 28.09.2018.
Право оренди земельної ділянки площею 1,0858 га, кадастровий номер 4822381300:01:000:0245 було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майн про реєстрацію іншого речового права 25.11.2013 державним реєстратором Боровицьким Дмитром Ігоровичем, Врадіївське районне управління юстиції, Миколаївська область на підставі договору оренди землі від 12.11.2013 та додаткової угоди до договору оренди землі від 28.09.2018.
Рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності.
Тому, на думку позивача, слід задовольнити позовні вимоги про скасування запису номер 3574678 від 25.11.2013 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 5,0372 га з кадастровим номером 4822381300:01:000:0115 та про скасування запису номер 3574653 від 25.11.2013 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 1,0858 га з кадастровим номером 4822381300:01:000:0245.
Ухвалою суду від 23.02.2024, на підставі ч. 1 ст. 185 ЦПК України, позовну заяву залишено без руху з огляду на її невідповідність вимогам ч. 4 ст. 175 та ч. 4 ст. 177 ЦПК України.
28.02.2024 до суду надійшла заява представника позивача Шалару О.І. про усунення недоліків позовної заяви зазначених в ухвалі суду від 23.02.2024.
Ухвалою суду від 04.03.2024, у зв`язку з усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 19.04.2024.
05.04.2024 до суду від представниці відповідача Сотської С.О. надійшов відзив, в якому представниця просить відмовити в задоволенні позову вказуючи на наступне.
12.11.2013 між відповідачем та ОСОБА_2 були укладені договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами 4822381300:01:000:0115 площею 5,0372 га та 4822381300:01:000:0245 площею 1,0858 га строком на 10 років.
27.11.2013 державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 3574678 та проведено державну реєстрацію права оренди згідно вказаного договору оренди.
28.09.2018 між сторонами були укладені додаткові угоди за змістом яких термін дії права оренди земельних ділянок від 12.11.2013 був продовжений до 31.12.2032. 
Відповідно до п. 26 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, відомості про речові права на земельну ділянку, похідні від права власності, що набуваються на підставі договору за умови його поновлення, містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з дня державної реєстрації набуття речового права.
Додаткові угоди були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.06.2022 і відповідно долучені до існуючого запису про реєстрацію права оренди на підставі договору оренди землі від 25.11.2013.
Окремий розділ для реєстрації додаткових угод не відкривається, а долучається вже до існуючого запису про інше речове право 3574678.
13.01.2023 нотаріус, крім внесення відомостей в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності у зв`язку з переходом права власності на ОСОБА_1 вносить зміни у відомості про суб`єкта іншого речового права, а саме орендодавця до існуючого запису про інше речове право 3574678.
Договір оренди виконувався обома сторонами, зокрема, орендар користується майном і сплачує орендну плату, а орендодавець до 2018 року включно приймав платежі, а з 2019 року почав ухилятись від отримання орендної плати, хоч відповідач щорічно направляв листи та запрошував отримати орендну плату, перераховував її поштовим переказом за місцем проживання орендодавця.
Позивач після переходу до нього прав і обов`язків, як спадкоємця, вимог ст. 148-1 ЗК України не виконав, платіжних реквізитів куди направляти орендну плату не надав.
У день укладення додаткових угод ОСОБА_2 отримав орендну плату в сумі 10000 грн., що підтверджується касовим ордером від 28.09.2018.
За життя ОСОБА_2 не висловлював заперечень щодо користування орендарем земельними ділянками, що підтверджує визнання та виконання ним договору оренди.
Отже, між сторонами виникли та тривалий час існують правові відносини із договору оренди землі, про що свідчить користування орендарем земельними ділянками і виплатою орендодавцеві орендної плати.
Повернення земельних ділянок та скасування державної реєстрації права оренди перешкодило б принципу пропорційності втручання у майнові права орендаря як належного користувача.
Таким чином, договір оренди земельних ділянок виконувався сторонами, що виключає можливість кваліфікувати такий правочин як неукладений. 
05.04.2024 до суду від представниці відповідача Сотської С.О. надійшло клопотання про долучення доказів.
Підготовче судове засідання призначене на 19.04.2024, за клопотаннями представниці відповідача ОСОБА_5 та представниці позивача ОСОБА_6 , відкладено на 06.06.2024.
06.06.2024 до суду від представниці позивача Єрмоленко А.В. надійшло клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи.
Підготовче судове засідання призначене на 06.06.2024 відкладене на 20.06.2024 через відсутність в приміщенні суду електропостачання (довідка від 06.06.2024).
10.06.2024 до суду від представниці позивача Єрмоленко А.В. надійшла заява про залишення без розгляду клопотання від 06.06.2024 про призначення судово-почеркознавчої експертизи.
10.06.2024 до суду від представниці позивача Єрмоленко А.В. надійшло клопотання про призначення посмертної судово-почеркознавчої експертизи та витребування від відповідача доказів необхідних для проведення експертизи.
Ухвалою суду від 12.06.2024, за клопотанням представниці позивача Єрмоленко А.В., від відповідача витребувано докази необхідні для призначення експертизи, які надані відповідачем до суду 19.06.2024.
20.06.2024 до суду від представниці позивача Єрмоленко А.В. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів для проведення посмертної судово-почеркознавчої експертизи.
Ухвалою суду від 20.06.2024, за клопотанням представниці позивача ОСОБА_6 , призначено посмертну судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.
04.11.2024 до суду надійшло клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) О.Чередниченко про надання додаткових матеріалів необхідні для проведення експертизи.
Ухвалою суду від 05.11.2024 відновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 03.12.2024, а також запропоновано сторонам надати до суду додаткові матеріали необхідні для проведення експертизи.
Судове засідання призначене на 03.12.2024, за клопотанням представниці позивача Єрмоленко А.В., відкладене на 24.01.2025.
Судове засідання призначене на 24.01.2025, за клопотанням представниці позивача ОСОБА_6 , відкладене на 06.03.2025.
29.01.2025 до суду надійшло повідомлення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 8217/24-32 від 10.01.2025 про неможливість надання висновку через ненадання необхідних матеріалів.
05.03.2025 до суду від представниці позивач ОСОБА_6 надійшло клопотання про витребування від приватного нотаріуса Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області Демченко Т.М. додаткових доказів необхідних для проведення експертизи.
Ухвалою суду від 06.03.2025, за клопотанням представниці позивач ОСОБА_6 , від приватного нотаріуса Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області Демченко Т.М. витребувано додаткові докази необхідних для проведення експертизи.
З огляду на вищевикладене підготовче судове засідання призначене на 06.03.2025 відкладено на 09.04.2025.
02.04.2025 до суду від приватного нотаріуса Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області Демченко Т.М. надійшли документи витребувані ухвалою суду від 06.03.2025.
09.04.2025 до суду від представниці позивача ОСОБА_6 надійшли клопотання про призначення посмертної судово-почеркознавчої експертизи та долучення документів необхідних для проведення експертизи.
Підготовче судове засідання призначене на 09.04.2025 відкладено на 08.05.2025 для уточнення клопотання про призначення експертизи.
08.05.2025 до суду від представниці позивача ОСОБА_6 надійшло уточнене клопотання про призначення посмертної судово-почеркознавчої експертизи.
Ухвалою суду від 08.05.2025, за клопотанням представниці позивача ОСОБА_6 , призначено посмертну судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. На вирішення експертам поставлено такі питання:
- Чи виконано підписи у графі “Підписи сторін” - “Орендодавець” в додатковій угоді від 28.09.2018 до договору оренди землі від 12.11.2013 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,0372 га, кадастровий номер 4822381300:01:000:0115, що розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, що був укладеним між ОСОБА_2 та Приватним підприємством “Виробничо-комерційне підприємство “Каро” та у графі “Реквізити сторін” - “Орендодавець” - “Підпис” договору оренди землі від 12.11.2013 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,0372 га, кадастровий номер 4822381300:01:000:0115, що розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, що був укладеним між ОСОБА_2 та Приватним підприємством “Виробничо-комерційне підприємство “Каро” - однією і тією самою особою, а саме: ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , чи іншою особою?
- Чи виконано підписи у графі “Підписи сторін” - “Орендодавець” в додатковій угоді від 28.09.2018 до договору оренди землі від 12.11.2013 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,0858 га, кадастровий номер 4822381300:01:000:0245, що розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, що був укладеним між ОСОБА_2 та Приватним підприємством “Виробничо-комерційне підприємство “Каро” та у графі “Реквізити сторін” - “Орендодавець” - “Підпис” договору оренди землі від 12.11.2013 на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,0858 га, кадастровий номер 4822381300:01:000:0245, що розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, що був укладеним між ОСОБА_2 та Приватним підприємством “Виробничо-комерційне підприємство “Каро” - однією і тією самою особою, а саме: ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , чи іншою особою?
05.12.2025 до суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов висновок експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 5903/25-32 від 17.11.2025.
Ухвалою суду від 09.12.2025 відновлено провадження та призначено підготовче судове засідання на 16.02.2026.
Ухвалою суду від 16.02.2026 закінчено підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 31.03.2026.
Судове засідання призначене на 31.03.2026, за клопотанням представниці позивача ОСОБА_6 , відкладено на 01.06.2026.
Судове засідання призначене на 01.06.2026, за клопотанням представниці відповідача ОСОБА_5 , з метою позасудового врегулювання спору, відкладено на 14.07.2026.
Позивач та його представниця ОСОБА_6 в судове засідання 14.07.2026 не з`явилися, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлені про час, дату та місце судового розгляду, про причину неявки не повідомили. Водночас 13.07.2026 представниця ОСОБА_6 звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її та позивача відсутності.
Представниця відповідача ОСОБА_5 в судовезасідання 14.07.2026 не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлена про час, дату та місце судового розгляду, про причину неявки не повідомила. Водночас 10.07.2026 звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності.
З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу по суті без учасників справи, які не з`явилися за наявними у справі доказами.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4282423 від 03.06.2013, за життя ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯКМ № 261045, виданого 01.11.2011, був власником земельної ділянки площею 1,0858 га, кадастровий номер 4822381300:01:000:0245, що розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області.
12.11.2013 між ОСОБА_2 та відповідачем був укладений договір оренди землі, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 27.11.2013 за № 13554398.
За умовами зазначеного договору ОСОБА_2 надає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,0372 га, кадастровий номер 4822381300:01:000:0115, що розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, терміном на 10 (десять) років.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.01.2023, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Демченко Т.М., та зареєстрованого в реєстрі за № 46, позивач отримав у спадок після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельну ділянку площею 5,0372 га, кадастровий номер 4822381300:01:000:0115, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4282706 від 03.06.2013, за життя ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯКМ № 261044, виданого 01.11.2011, був власником земельної ділянки площею 1,0858 га, кадастровий номер 4822381300:01:000:0245, що розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області.
12.11.2013 між ОСОБА_2 та відповідачем був укладений договір оренди землі, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 27.11.2013 за № 13554313.
За умовами зазначеного договору ОСОБА_2 надає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,0858 га, кадастровий номер 4822381300:01:000:0245, що розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, терміном на 10 (десять) років.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.01.2023, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Демченко Т.М., та зареєстрованого в реєстрі за № 47, позивач отримав у спадок після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельну ділянку площею 1,0858 га, кадастровий номер 4822381300:01:000:0245, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області.
Листом-повідомленням від 27.07.2023 позивач повідомив відповідача про перехід права власності на вищезазначені земельні ділянки та про відсутність намірів продовжувати строк дії договорів оренди землі, оскільки має намір використовувати орендовані відповідачем земельні ділянки для власних потреб та на свій розсуд.
05.08.2023 позивачем було отримано відповідь відповідача № 192 від 01.08.2023, в якому зазначено, що 12.11.2013 між відповідачіем та ОСОБА_2 укладено договори оренди землі терміном на 10 років на земельні ділянки, розташовані в межах території Доброжанівського старостинського округу. 28.09.2018 було укладено додаткові угоди до вказаних договорів, якими продовжено термін дії договорів до 31.12.2032.
Згідно інформації від 06.08.2023, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 341742851 щодо земельної ділянки, площею 5,0372, кадастровий номер 4822381300:01:000:0115, в розділі “Актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права”, міститься наступне:
- дата, час державної реєстрації: 25.11.2013 15:29:49;
- державний реєстратор: Боровицький Дмитро Ігорович, Врадіївське районне управління юстиції, Миколаївська обл.;
- документи, подані для державної реєстрації: Договір оренди землі, серія та номер: ю/н, виданий 12.11.2013, видавник: укладено між сторонами; додаткова угода, серія та номер: б/н, виданий 28.09.2018, видавник: ОСОБА_2 /ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО “ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО “КАРО”;
- підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 8406264 від 27.11.2013 20:14:09, Боровицький Дмитро Ігорович, Врадіївське районне управління юстиції, Миколаївська обл.;
- вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки;
- зміст, характеристика іншого речового права: Дата укладання договору (після 2013) / Дата державної реєстрації (до 2013): 12.11.2013, Строк: 19 р., 1 міс.,19 дн., Дата закінчення дії: 31.12.2032, з правом пролонгації;
- відомості про суб`єкта іншого речового права: Орендар: ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО “ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО “КАРО”, код ЄДРПОУ: 20892727, країна реєстрації: Україна, Орендодавець: ОСОБА_1 ;
- опис об`єкта іншого речового права: земельна ділянка площею 5,0372 га.
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4807929912019 від 20.11.2019 щодо земельної ділянки, площею 5,0372, кадастровий номер 4822381300:01:000:0115 у розділі “Відомості про оренду, суборенду” зазначено:
- орендар, прізвище, ім`я та по батькові/Найменування: Приватне підприємство “ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО “КАРО”;
- податковий номер: 20892727;
- площа земельної ділянки, переданої в оренду: 5,0372 гектарів;
- орган, що здійснив державну реєстрацію речового права: Реєстраційна служба Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області;
- дата державної реєстрації речового права: 25.11.2013;
- строк дії речового права: 10 років.
Згідно інформації від 10.08.2023, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 342311027 щодо земельної ділянки, площею 1,0858, кадастровий номер 4822381300:01:000:0245, в розділі “Актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права”, міститься наступне:
- дата, час державної реєстрації: 25.11.2013 15:27:43;
- державний реєстратор: Боровицький Дмитро Ігорович, Врадіївське районне управління юстиції, Миколаївська обл.;
- документи, подані для державної реєстрації: Договір оренди землі, серія та номер: ю/н, виданий 12.11.2013, видавник: укладено між сторонами; додаткова угода, серія та номер: б/н, виданий 28.09.2018, видавник: ОСОБА_2 /ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО “ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО “КАРО”;
- підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 8406223 від 27.11.2013 20:11:05, Боровицький Дмитро Ігорович, Врадіївське районне управління юстиції, Миколаївська обл.;
- вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки;
- зміст, характеристика іншого речового права: Дата укладання договору (після 2013) / Дата державної реєстрації (до 2013): 12.11.2013, Строк: 19 р., 1 міс.,19 дн., Дата закінчення дії: 31.12.2032, з правом пролонгації;
- відомості про суб`єкта іншого речового права: Орендар: ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО “ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО “КАРО”, код ЄДРПОУ: 20892727, країна реєстрації: Україна, Орендодавець: ОСОБА_1 ;
- опис об`єкта іншого речового права: земельна ділянка площею 1,0858 га.
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-4807929132019 від 20.11.2019 щодо земельної ділянки, площею 1,0858, кадастровий номер 4822381300:01:000:0115 у розділі “Відомості про оренду, суборенду” зазначено:
- орендар, прізвище, ім`я та по батькові/Найменування: Приватне підприємство “ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО “КАРО”;
- податковий номер: 20892727;
- площа земельної ділянки, переданої в оренду: 1,0858 гектарів;
- орган, що здійснив державну реєстрацію речового права: Реєстраційна служба Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області;
- дата державної реєстрації речового права: 25.11.2013;
- строк дії речового права: 10 років.
Також судом встановлено, що відповідно до податкового касового ордеру від 28.09.2018, на підставі заяви ОСОБА_2 отримав від відповідача 10 000 грн. 00 коп. орендної плати за 2018 згідно договору оренди землі від 12.11.2013.
Згідно списку № 3 від 09.06.2021 відповідачем на ім`я ОСОБА_2 зроблено електронний поштовий переказ на суму 2 715 грн. 25 коп. з приміткою - орендна плата за 2020 згідно договору оренди землі від 12.11.2013.
Відповідач також звертався до ОСОБА_2 12.12.2019 та 19.12.2023 з листами щодо отримання ним орендної плати.
Відповідно до висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 5903/25-32 від 17.11.2025:
- підпис, що міститься у графі “Орендодавець” розділу “Підписи сторін” у додатковій угоді від 28.09.2018 до договору оренди землі від 12.11.2013, укладеного між ОСОБА_2 та ПП ВКП “Каро” на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,0858 га, кадастровий номер 4822381300:01:000:0245, що розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою; підпис, що міститься рядку “Підпис:” графи “Орендодавець:” розділу “Реквізити сторін” у договорі оренди землі від 12.11.2013, укладеного між ОСОБА_2 та ПП ВКП “Каро” на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,0858 га, кадастровий номер 4822381300:01:000:0245, що розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, виконаний ОСОБА_2 , а отже - ці підписи виконанні різними особами;
- підпис, що міститься у графі “Орендодавець” розділу “Підписи сторін” у додатковій угоді від 28.09.2018 до договору оренди землі від 12.11.2013, укладеного між ОСОБА_2 та ПП ВКП “Каро” на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,0372 га, кадастровий номер 4822381300:01:000:0115, що розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою; підпис, що міститься рядку “Підпис:” графи “Орендодавець:” розділу “Реквізити сторін” у договорі оренди землі від 12.11.2013, укладеного між ОСОБА_2 та ПП ВКП “Каро” на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,0372 га, кадастровий номер 4822381300:01:000:0115, що розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, виконаний ОСОБА_2 , а отже - ці підписи виконанні різними особами.
Встановивши вищевказані обставини, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Згідно з ч.ч. 2 та 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
У ст. 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Однією з таких підстав є відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини.
Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Частиною 2 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч. 1 ст 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Як у ч. 1 ст.215 ЦК України, так і у ст.ст. 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.
У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України).
За змістом цих норм у разі зміни договору за домовленістю сторін зобов`язання змінюються (виникають нові) у такому ж порядку, як і при укладенні договору, тобто з моменту, коли про таку зміну було досягнуто домовленості, а у випадку, якщо договір чи закон обумовлюють виникнення зобов`язань за договором, настанням відповідної події, вчиненням сторонами відповідних дій, державною реєстрацією речового права за договором тощо, то й зміна (виникнення нових) зобов`язань за зміненим договором відбувається з моменту настання такої події, вчинення дій, реєстрації права тощо.
У ст. 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Відповідно до ч. 4 ст. 124, ст.ст. 125, 126 ЗК України (у редакції, чинній на час укладення договору оренди землі) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”.
Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV “Про оренду землі” (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно зі ст 1 Закону України “Про оренду землі” орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 вказаного Закону).
Статтею 14 Закону України “Про оренду землі” визначено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст 15 Закону України “Про оренду землі” істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
В силу вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Із 01 січня 2013 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI “Про внесення змін до Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, якими з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону України “Про оренду землі”- статті 18 та 20 щодо обов`язкової державної реєстрації договорів оренди землі.
Отже, з 01 січня 2013 року реєстрації підлягає лише право оренди земельної ділянки. Договір оренди / додаткова угода, якою такий договорі змінено, з цього часу зареєстрованими бути не можуть.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації.
Частиною 1 ст. 27 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі:
1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;
2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;
3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;
4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;
5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;
6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;
7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;
8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;
9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості;
10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;
11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;
12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;
13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;
13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності;
13-2) актів приймання-передачі нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб”;
13-3) договору про передачу страхового портфеля;
14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Згідно ч. 5 ст. 31 Закону України “Про оренду землі” в редакції чинній на час смерті орендодавця ОСОБА_2 , було встановлено, що особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному ст. 148-1 Земельного кодексу України.
Частинами 1, 3 ст. 148-1 ЗК України визначено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.
У постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що: “...такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів...
...Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц...
...Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві та в додаткових поясненнях, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельних ділянок, вважаючи, що ці ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97))...”.
У постанові від 13.05.2026 у справі № 456/252/22 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спосіб захисту опосередковується позовною вимогою, яка втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Таким чином, коли власник землі обґрунтовує позовні вимоги наявністю перешкод у користуванні чи розпорядженні земельною ділянкою (безпідставним фактичним користуванням майном або реєстрацією речового права іншої особи), то залежно від позовних вимог, характеру порушених прав та фактичних обставин справи суд, якщо негаторний позов визнано обґрунтованим, може захистити права такого власника в незаборонений законом спосіб, спрямований на усунення порушень (у тому числі й шляхом повернення землі, визнання відсутнім права оренди, скасування державної реєстрації речового права). Для ефективного захисту прав власника нерухомого майна, щодо якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно незаконно внесено запис про право користування іншої особи, з якою власник не перебував у зобов`язальних відносинах, власник може звернутись з негаторним позовом, зокрема, але не виключно, шляхом пред`явлення вимоги про повернення майна, визнання відсутнім права оренди чи скасування державної реєстрації права користування іншої особи, залежно від обставин кожної конкретної справи.
Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч.ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як визначено ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
В силу ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
З досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_2 , який за життя був власником спірних земельних ділянок, уклав з відповідачем 12.11.2013 договори оренди землі строком на 10 років.
Після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на спірні земельні ділянки набув його спадкоємець - ОСОБА_1 (позивач).
Згідно висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 5903/25-32 від 17.11.2025, ОСОБА_2 не підписував додаткові угоди від 28.09.2018 до договорі оренди землі від 12.11.2013.
Водночас щодо тверджень представниці відповідача ОСОБА_5 (як під ставу для заперечень щодо задоволення позову) про те, що договори оренди виконувалися обома сторонами, зокрема, орендар користується майном і сплачує орендну плату, а орендодавець до 2018 року включно приймав платежі, а з 2019 року почав ухилятись від отримання орендної плати, хоч відповідач щорічно направляв листи та запрошував отримати орендну плату, перераховував її поштовим переказом за місцем проживання орендодавця, слід зазначити наступне.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).
Об`єднана палата зауважує, що розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18). З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).
Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20 (провадження № 61-17025св21), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21)).
Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.).
По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім.
Тлумачення статті 20 ЦК України, з урахуванням принципу розумності свідчить, що здійснення права на захист на власний розсуд означає, що управнений суб`єкт: має можливість вибору типу поведінки - реалізовувати чи не реалізовувати своє право на захист; у випадку, якщо буде обрана реалізація права на захист - має можливість вибору форми захисту, тобто звернутися до юрисдикційного (судового чи іншого) чи неюрисдикційного захисту суб`єктивного цивільного права чи законного інтересу, а також можливість поєднання цих форм захисту; самостійно обрати спосіб захисту в межах тієї чи іншої форми захисту, а також визначає доцільність поєднання способів захисту чи заміну одного способу захисту іншим. Водночас така свобода захисту “на власний розсуд” має і зворотну сторону - обрання однієї форми чи певного засобу захисту жодним чином не перешкоджає настанню обставин, які можуть тим чи іншим чином нівелювати корисний ефект від звернення до іншої форми чи способу захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 554/9126/20 (провадження № 61-13760сво21).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (абзац 1 частини другої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (абзац 1 частини першої статті 638 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 227/3760/19-ц (провадження №14-79цс21) вказано, що:
“Укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини”.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.
За змістом законодавчого регулювання, наведеного як у загальних положеннях про правочини, так і в спеціальних приписах глави 58 ЦК України, якщо договір оренди (найму) будівлі хоча й має ознаки неукладеного, але виконувався обома його сторонами, то така обставина захищає відповідний правочин від висновку про неукладеність і в подальшому він розглядається як укладений та чинний, якщо тільки не є нікчемним чи оспорюваним з інших підстав.
Тобто суду необхідно встановити не просто факт використання спірного майна орендарем, а й те, чи сплачував орендар за таке використання орендодавцю та його правонаступникам і чи приймали вони таку оплату.
У разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше)”.
Об`єднана палата нагадує, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- “non concedit venire contra factum proprium” (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Очевидно, що дії позивача, який уклав 24 грудня 2013 року додаткову угоду до договору оренди землі від 19 листопада 2007 року № 61, а згодом пред`являє позов про визнання договору оренди землі від 19 листопада 2007 року № 61 неукладеним, суперечить його попередній поведінці (укладенню додаткової угоди та отриманню плати за користування земельною ділянкою) і є недобросовісним. Договір оренди землі від 19 листопада 2007 року № 61 є укладеним після досягнення сторонами усіх істотних умов, а це відбулося 19 листопада 2007 року за життя орендодавця і за його підписом і підстав вважати спірний договір неукладеним немає (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18)).
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19)).
Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21)).
Як встановлено судом, відповідно до податкового касового ордеру від 28.09.2018, на підставі заяви ОСОБА_2 отримав від відповідача 10 000 грн. 00 коп. орендної плати за 2018 згідно договору оренди землі від 12.11.2013. При цьому орендна плата була отримана в межах строку дії договорів оренди землі від 12.11.2013.
В подальшому ОСОБА_2 ігнорував письмові звернення відповідача щодо отримання орендної плати, а його правонаступник письмово повідомив відповідача про своє небажання продовжувати орендні правовідносини щодо спірних земельних ділянок після 12.11.2023, тобто після закінчення строку дії договорів оренди землі від 12.11.2013.
В свою чергу відповідач не надав жодних доказів, які б свідчили про фактичне прийняття до виконання ОСОБА_2 та/чи позивачем умов додаткових угод від 28.09.2018.
Отже фактично наданні представницею відповідача Сотською С.О. до суду докази на підтвердження факту виконаннями сторонами умов договорів оренди землі від 12.11.2013, з урахуванням додаткових угод від 28.09.2018, підтверджують лише той факт, що дії ОСОБА_2 свідчать про визнання та виконанням ним лише умов договорів оренди земельних ділянок від 12.11.2013 без урахування додаткових угод від 28.09.2018.
Отже встановленні судом обставини свідчать про відсутність волевиявлення ОСОБА_2 на підписання (укладення) додаткових угод від 28.09.2018 до договорів оренди землі від 12.11.2013 та виконання їх умов, в тому числі і позивачем, а відтак вказані додаткові угоди є неукладеними.
Таким чином, з сукупності вищевикладеного слідує, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 34 000 грн. 00 коп., які були надані адвокатом Шалару О.І.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” № 5076-VІ від 05.07.2012р. (далі - Закон № 5076-VІ) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VІ).
У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З урахуванням наведеного суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі “Схід / Захід Альянс Лімітед” проти України” (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Представником позивача Шалару О.І. на підтвердження надання професійно правничої допомоги до матеріалів справи долучено:
- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії МК № 001629, виданого 24.05.2019 на ім`я Шалару О.І.;
- договір про надання правничої допомоги від 15.11.2023, укладений між позивачем та адвокатом Шалару О.І., з гідно п. 4.1. якого визначено, що сума винагороди (гонорару) адвоката визначається за домовленістю сторін виходячи з обсягу наданої правової допомоги (послуг) та витраченого часу;
- ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВЕ № 1095706 від 15.11.2023 виданий на підставі договору про надання правничої допомоги від 15.11.2023;
- рахунок № 1 від 29.12.2023 наданих послуг і витрат на підставі договору про надання правничої допомоги від 15.11.2023 на загальну суму 34 000 грн. 00 коп., згідно якого адвокатом Шалару О.І. позивачу надані наступні послуги:
1) консультації щодо порядку припинення договору оренди землі, консультації щодо збору доказів - 2 год., вартість 1 години - 1 000 грн. 00 коп., загальна вартість - 2 000 грн. 00 коп.;
2) запити до установ на отримання доказів - 2 год., вартість 1 години - 1 000 грн. 00 коп., загальна вартість - 2 000 грн. 00 коп.;
3) опрацювання наданих клієнтом матеріалів - 10 год., вартість 1 години - 1 000 грн. 00 коп., загальна вартість - 10 000 грн. 00 коп.;
4) вивчення судової практики, аналіз норм права - 4 год., вартість 1 години - 1 000 грн. 00 коп., загальна вартість - 4 000 грн. 00 коп.;
5) формування правової позиції, готування позову, подання позову до суду - 8 год., вартість 1 години - 1 000 грн. 00 коп., загальна вартість - 8 000 грн. 00 коп.;
6) представництво в суді (подання/отримання документів) - 3 000 грн. 00 коп.;
7) представництво в суді (участь у судових засіданнях) - 5 000 грн. 00 коп;
- акт № 1 від 29.12.2023 наданих послуг/виконаних робіт на підставі договору про надання правничої допомоги від 15.11.2023 на загальну суму 34 000 грн. 00 коп., підписаний адвокатом Шалару О.І. та позивачем.
Водночас судом встановлено, що з моменту надходження позовної заяви до суду 23.01.2024 і до 14.07.2026 адвокат Шалару О.І. жодного разу не брав участі в судових засіданнях, а тому витрати на професійну правничу допомогу в частині участі адвоката Шалару О.І. в судових засіданнях на сумі 5 000 грн. 00 коп. є необґрунтованими та безпідставними.
Вимоги щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу надану адвокаткою Єрмоленко А.В. позивач не заявляв.
Представницею відповідача Сотською С.О. не висловлено заперечень щодо співмірності витрат позивача на професійну правничу допомогу.
Таким чином враховуючи вищевикладене, предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, зазначених в акті на підтвердження факту надання правової допомоги, обставини проведення розгляду справи у відсутність представника позивача Шалару О.І., відсутність заперечень щодо спірмірності витрат зі сторони відповідача, а також засади розумності, справедливості та співмірності, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 29 000 грн. 00 коп.
Під час звернення до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в загальній сумі 4 294 грн. 40 коп. (квитанції № 3563-1509-3645-7440 від 29.12.2023 та № 0950-9082-3711-3842 від 27.02.2024).
Згідно приписів ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 4 294 грн. 40 коп.
Під час розгляду справи позивачем сплачено вартість проведення посмертної судової почеркознавчої експертизи в сумі 16 660 грн. 16 коп. (квитанції № 0.0.3877430950.1 від 12.09.2024).
Згідно приписів ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати вартості судової експертизи, понесені позивачем покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати зі сплати вартості судової експертизи в сумі 16 660 грн. 16 коп.
Відповідач не заявляв про стягнення судових витрат.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 258-268, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства “Виробничо-комерційне підприємство “Каро” про повернення земельних ділянок та скасування записів про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок - задовольнити.
Зобов`язати Приватне підприємство “Виробничо-комерційне підприємство “Каро” повернути ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,0372 га кадастровий номер 4822381300:01:000:0115, що розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області.
Зобов`язати Приватне підприємство “Виробничо-комерційне підприємство “Каро” повернути ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,0858 га кадастровий номер 4822381300:01:000:0245, що розташована в межах території Доброжанівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області.
Скасувати запис номер 3574678 від 25.11.2023 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 5,0372 га кадастровий номер 4822381300:01:000:0115 внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державним реєстратором Боровицьким Дмитром Ігоровичем, Врадіївське районне управління юстиції Миколаївська область, на підставі договору оренди землі від 12.11.2013 та додаткової угоди до нього від 28.09.2018, індексний номер 8406264 від 27.11.2013
Скасувати запис номер 3574653 від 25.11.2023 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 1,0858 га кадастровий номер 4822381300:01:000:0245 внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державним реєстратором Боровицьким Дмитром Ігоровичем, Врадіївське районне управління юстиції Миколаївська область, на підставі договору оренди землі від 12.11.2013 та додаткової угоди до нього від 28.09.2018, індексний номер 8406223 від 27.11.2013.
Стягнути з Приватного підприємства “Виробничо-комерційне підприємство “Каро” на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 4 294 (чотири тисячі двісті дев`яносто чотири) грн. 40 коп., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 29 000 (двадцять дев`ять тисяч) грн. 00 коп. та витрати зі сплати вартості судової експертизи в сумі 16 660 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят) грн. 16 коп.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Позивачка: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Відповідач: Приватне підприємство “Виробничо-комерційне підприємство “Каро” (код ЄДРПОУ 20892727, місцезнаходження: 56301, Миколаївська область, Первомайський район, с-ще Врадіївка, вул. Кооперативна, 21).

Повний текст рішення складений та підписаний “17” липня 2026 року.

Суддя Ф.Г. Сокол