ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" серпня 2026 р. справа № 300/2130/26
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі: судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,- 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації (відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації щодо відмови виплатити грошову компенсацію;
- зобов`язати Департамент соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації здійснити виплату грошової компенсації відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є реабілітованою особою відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років». Вказано, що позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату компенсації, проте відповідач листом відмовив у виплаті компенсації, у зв`язку із відсутністю бюджетних призначень на 2026 рік. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та стверджує, що відсутність бюджетних асигнувань не може бути підставою для невиконання зобов`язань держави та реалізації гарантованого законом права. 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.04.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. 
05.05.2026 на адресу суду від Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечив щодо задоволення позовних вимог. У відзиві зазначено, що виплата компенсації здійснюється відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» та відповідно до постанови КМУ від 19.05.2021 №535. Грошова компенсація обчислюється у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць позбавлення волі, але не більше 75 мінімальних заробітних плат. Сума компенсації визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент прийняття рішення. Представник зауважує, що виплата компенсації здійснюється за рахунок коштів відповідного бюджету та перераховується на рахунок особи. Проте, в обласному бюджеті Івано-Франківської області на 2026 рік видатки на виплату вказаної грошової компенсації не передбачені. Звернено увагу, що Департамент не формує бюджет та не визначає обсяги фінансування та не має права здійснювати витрати без відповідного фінансового ресурсу.
У період з 13.07.2026 по 07.08.2026, з 13.08.2026 по 21.08.2026 головуючий суддя у справі перебував у відпустці, та у період з 10.08.2026 по 12.08.2026 на листку непрацездатності.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 є реабілітованою особою, із числа осіб, яких за політичними або релігійними мотивами було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, що підтверджується довідкою Регіональної комісії з реабілітації при Івано-Франківській обласній державній адміністрації від 01.12.2025 №01-12/2025Д (а.с.9).
ОСОБА_1 має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 12.02.2026 (а.с.16).
На звернення позивача, Департамент соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації листом від 18.03.2026 №Н-546/20-26 повідомила, що виплата грошової компенсації реабілітованим особам проводиться за рахунок коштів, передбачених у бюджеті Автономної Республіки Крим та/або обласних бюджетів. Також вказано, що в обласному бюджеті Івано-Франківської області на 2026 рік видатки на виплату грошової компенсації особам, які відбули покарання у вигляді позбавлення волі (ув`язнення) і згодом реабілітовані відповідно до ст. 1-2 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» не передбачені (а.с.3-4).
Позивач, не погоджуючись з даною відмовою відповідача, звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правові та організаційні засади порядку визнання осіб реабілітованими та механізми відшкодування таким особам відповідної грошової компенсації чи повернення їм відповідного майна, вилученого під час репресій або відшкодування його вартості регулюються приписами Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» №962-ХІІ від 17.04.1991р. (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон №962) та Положенням про виплату компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості, особам, які відбували покарання у вигляді позбавлення волі (ув`язнення) або примусового поміщення у лікувальні заклади і згодом реабілітовані відповідно до статті 1-2 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» та повернення будівель і іншого майна, вилучених під час репресій або відшкодування їх вартості таким особам або їх спадкоємцям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №535 від 19.05.2021р. (далі Постанова КМУ №535).
За приписами пункту 4 статті 12 Закону №962 встановлено, що реабілітованими особами, зокрема є особи, які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину.
Згідно до пункту 4 статті 14 Закону №962 передбачено, що цей Закон у частині визнання реабілітованими, потерпілими від репресій поширюється на осіб, які належать до однієї з таких категорій осіб, зокрема, особи, зазначені у статтях 1-2,1-3 цього Закону, які є громадянами України.
Формами репресій визначаються, зокрема, позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі ст.2 Закону № 962.
Статтею 5 вказаного Закону №962 передбачено, що для осіб, які відбували покарання у вигляді позбавлення волі або примусового поміщення у лікувальні заклади і згодом реабілітовані відповідно до цього Закону, встановлено виплату грошової компенсації у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць позбавлення волі, але не більш як 75 мінімальних заробітних плат. Одноразово як грошова компенсація реабілітованій особі виплачується до 15 мінімальних заробітних плат, а решта належних грошей - протягом наступних п`яти років. У разі можливості, на вимогу реабілітованого, вся нарахована грошова компенсація може бути виплачена одноразово.
Заяви про компенсацію та повернення майна подаються не пізніше трьох років з моменту набрання чинності цим Законом або з дня одержання особою довідки про реабілітацію згідно з цим Законом.
Порядок виплати компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим регулюється Положенням, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.
Так, відповідний порядок виплати вказаної вище грошової компенсації реабілітованим особам встановлений Постановою КМУ №535.
Пунктом 2 наведеної Постанови КМУ №535 передбачено, що грошова компенсація нараховується у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожний місяць позбавлення волі, але не може перевищувати 75 розмірів мінімальної заробітної плати.
Сума до виплати обчислюється виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої відповідно до законодавства на момент прийняття рішення про виплату грошової компенсації.
Грошова компенсація за неповний місяць позбавлення волі (ув`язнення) або примусового поміщення у лікувальний заклад виплачується у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.
Після нарахування грошової компенсації реабілітованій особі одноразово виплачується до 15 розмірів мінімальної заробітної плати, решта належних грошей - пропорційно щомісяця протягом наступних п`яти років.
За можливості на вимогу реабілітованої особи всю нараховану грошову компенсацію або її залишок може бути виплачено одноразово.
Для отримання грошової компенсації реабілітована особа за місцем проживання подає до районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (далі - уповноважений орган) заяву про виплату грошової компенсації.
До заяви додаються копії:
-паспорта громадянина України;
-посвідчення реабілітованої особи;
- довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи - для осіб, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення;
- рішення Національної комісії з реабілітації про визнання особи реабілітованою (у разі наявності) - для громадян, які отримали статус реабілітованої особи після набрання чинності Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» (далі - Закон);
- посвідчення про реабілітацію та/або довідки, виданих відповідним органом республіки колишнього Союзу РСР або державним органом колишнього Союзу РСР, та документів, що підтверджують строк відбування покарання у вигляді позбавлення волі (ув`язнення) у місцях позбавлення волі або строк примусового поміщення у лікувальні заклади, - для осіб, які були реабілітовані в колишній Українській РСР або іншій республіці колишнього Союзу РСР, архівних довідок, виданих архівними установами (у разі потреби);
- довідки, рішення або іншого документа про реабілітацію, виданих відповідним органом України, - для осіб, які були реабілітовані в Україні до набрання чинності Законом України від 13 березня 2018 р.№ 2325-VIIIПро внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років (у разі потреби).
Уповноважений орган протягом трьох робочих днів перевіряє наявність всіх документів, визначених цим пунктом, та надсилає їх до відповідної обласної, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, Ради міністрів Автономної Республіки Крим для прийняття рішення щодо виплати грошової компенсації пункт 6 Постанови КМУ №535.
Також, пунктом 10 Постанови КМУ №535 передбачено, що протягом місяця з дня подання заяви та на підставі документів, визначених пунктом 6 цього Положення, обласна, Київська та Севастопольська міські держадміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим відповідно приймає рішення про призначення (відмову у призначенні) грошової компенсації та не пізніше ніж через п`ять робочих днів після його прийняття надсилає заявнику копію такого рішення.
Виплата грошової компенсації реабілітованим особам та/або відшкодування цим особам або їх спадкоємцям вартості будівель та іншого майна, вилучених під час репресій, проводиться за рахунок коштів, передбачених у бюджеті Автономної Республіки Крим та/або обласних бюджетах пункт 18 Постанови КМУ №535.
Аналіз вказаних вищенаведених чинних законодавчих приписів свідчить про те, що наведеними нормами встановлено як умови, підстави, розміри відповідної грошової компенсації, яка виплачується реабілітованій особі, органи, які її повинні виплачувати, так і порядок та механізми такої виплати, зокрема, така виплата здійснюється за рахунок коштів, передбачених в обласному бюджеті та шляхом прийняття уповноваженими органами обласних держадміністрацій, за заявою реабілітованої особи, відповідного рішення про призначення (відмову у призначенні) такої грошової компенсації.
Таким чином, із наведеного аналізу норм чинного законодавства, можна дійти висновку, що вказаним Законом №962 та Постановою КМУ №535 встановлено як порядок, так і механізми виплати грошової компенсації реабілітованій особі, зокрема, шляхом прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про призначення (відмову у призначенні) грошової компенсації як реабілітованій особі.
Так, як вбачається із матеріалів даної справи, позивач є реабілітованою особою, що підтверджується копіями довідки Регіональної комісії з реабілітації при Івано-Франківській обласній державній адміністрації від 01.12.2025 №01-12/2025Д, довідкою прокуратури Івано-Франківської області від 29.05.1992 №2513-92, посвідчення серії НОМЕР_1 від 12.02.2026 (а.с.8-10).
Судом з`ясовано, що позивач звернувся із відповідною заявою до відповідача із долученням до неї зазначених у додатку до заяви переліку копій документів з приводу виплати йому грошової компенсації як реабілітованій.
В той же час, позивачеві на його заяву про виплату йому грошової компенсації як реабілітованій особі відповідачем були надана відповідь, оформлена листом від 18.03.2026 №Н-546/20-26, що не передбачено, а відповідно, суперечить приписам п.10 Постанови КМУ №535.
Судом встановлено, що відповідачем відповідного рішення у порядку, встановленому п.10 Постанови КМУ №535 за заявою позивача, як суб`єктом владних повноважень, не приймалось, таких доказів відповідачем суду не надано.
А у відповідності до проаналізованих судом приписів Постанови КМУ №535 видно, що вказаним нормативно-правовим актом встановлено як порядок, так і механізм виплати відповідної грошової компенсації реабілітованим особам, а саме: подання заяви реабілітованої особи із переліком необхідних документів, розгляд такої заяви відповідачем та прийняття відповідного рішення про призначення грошової компенсації (відмову у її призначенні).
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що така пасивна поведінка відповідача щодо не прийняття рішення про призначення (відмову у призначенні) грошової компенсації як реабілітованій особі за заявою позивача, у спосіб та порядку, встановленому п.10 Постановою КМУ №535 є протиправною бездіяльністю відповідача, яка порушує права та інтереси позивача на отримання відповідної грошової компенсації як реабілітовані особі.
Суд також відхиляє посилання відповідача на норми бюджетного законодавства як підставу для відмови у виплаті, оскільки питання фінансування не можуть обмежувати або скасовувати прямо встановлені законом права особи.
Суд зазначає, що Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
У рішеннях ЄСПЛ у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (заява № 70297/01) та у справі "Бакалов проти України" (заява № 14201/02) також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (п. п. 48 та 40 цих рішень відповідно).
З огляду на викладене, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування грошової компенсації гарантованої Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», що є предметом спору у даній справі.
Разом з тим, суд зазначає, що оскільки відповідачем взагалі не розглядалась заява позивача у спосіб та у порядку, встановленому Постановою КМУ №535, відповідне рішення відповідачем не приймалось, а відповідно, останнім і не перевірялися обставини надання позивачем повноти доданих до заяви необхідних документів для призначення такої грошової компенсації реабілітованій особі, перелік яких наведений у п.6 Постанови КМУ №535, що є виключною компетенцією відповідача, в яку адміністративний суд на даній стадії вирішення спору, втручатися не може, оскільки такі обставини не були предметом дослідження у цій справі, тому, у даному випадку, відповідач має свободу розсуду у прийнятті рішення про призначення (про відмову у призначенні) грошової допомоги як реабілітованій особі за наслідками перевірки та розгляду поданої позивачем заяви, у зв`язку із чим найбільш ефективним і належним способом відновлення порушеного права позивача, у даному випадку, є саме зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 щодо здійснення виплати грошової компенсації відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» та прийняти рішення про призначення (відмову у призначенні) грошової компенсації як реабілітованій особі у спосіб та у порядку, встановленому п.10 Постанови КМУ №535 з урахуванням висновків, викладених у цьому судового рішенні. 
Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд також вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими ч. 2 ст. 9 КАС України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.
Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, до стягнення з Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 належать судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1198,08 грн (90%), понесення яких підтверджується квитанцією від 17.04.2026, яка міститься серед матеріалів справи. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації, яка полягає у не прийнятті рішення про призначення (відмову у призначенні) грошової компенсації як реабілітованій особі за заявою ОСОБА_1 у спосіб та порядку, встановленому п.10 Постановою КМУ №535.
Зобов`язати Департамент соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації (код ЄДРПОУ 25925236, вул. Леся Курбаса, 2, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76000) розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) щодо здійснення виплати грошової компенсації відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» та прийняти рішення про призначення (відмову у призначенні) грошової компенсації як реабілітованій особі у спосіб та у порядку, встановленому п.10 Постанови КМУ №535 з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Івано-Франківської обласної державної адміністрації (код ЄДРПОУ 25925236, вул. Леся Курбаса, 2, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76000) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1198,08 грн (одна тисяча сто девяносто вісім гривень вісім копійок).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя   Гомельчук С.В.