Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Справа № 141/225/26
Номер провадження2/173/1540/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
08 липня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Островерхової А.В., за участю секретаря судового засідання Прокоф`євої Н.Л. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 07.07.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) № 05.07.2025-100000118. Відповідно до умов Договору відповідачу надано кредит у розмірі 22000,00 грн., строком на 162 дні. Дата повернення кредиту - 15.12.2025. Комісія, пов?язана з наданням кредиту становить 4400,00 грн. 
28.07.2025 між сторонами укладено додатковий договір, яким збільшено суму кредиту до 23000 грн: перший транш - 22000,00 грн та 1000,00 грн - другий транш. Другий транш кредиту надається строком на 141 день з дати його надання. Комісія за надання кредиту становить 200, 00 грн. 
Позивач свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк та у спосіб, визначений умовами кредитного договору 
В свою чергу, ОСОБА_1 не виконав умов кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість відповідача перед позивачем, що становить 60560,21 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 21283,29 грн., заборгованості за процентами в розмірі 27576,92 грн., комісія - 200 грн, неустойки 11500, 00 грн.
Позивач просить стягнути вказану суму заборгованості, а також судові витрати.
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити задоволенні позовних вимог з тих підстав, що він не відмовляється від заборгованості за кредитом, робив платежі за кредитом з метою його погашення. Також відповідач просив врахувати, що він є військовослужбовцем. 
У відповіді на відзив позивач зауважив, що відсотки та неустойку нараховано відповідно до умов договору та чинного законодавства, тому просив суд задовольнити позов в повному обсязі. 
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлено, що 07.07.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №05.07.2025-100000118 шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), заявки кредитного договору № 05.07.2025-100000118, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 05.07.2025-100000118, паспорт споживчого кредиту, що є невід`ємними частинами цього договору.
Умовами договору передбачено, що ТОВ "Споживчий центр" надає відповідачу кредитні кошти в сумі 22000,00 грн., строком на 162 дні, дата повернення кредиту 15.12.2025.
Згідно п. 13 заявки кредитного договору в день укладення договору позичальнику відкривається кредитна лінія.
Згідно п. 6 заявки кредитного договору процентна ставка фіксована незмінна у розмірі 0,85% за 1 день користування.
Згідно п. 10 заявки кредитного договору денна процентна ставка становить 0,693%.
Відповідно до п.15 заявки кредитного договору неустойка 220,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежно виконаного зобов`язання.
Зі змісту пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки кредитного договору, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору, які є невід`ємними частинами договору № 05.07.2025-100000118 від 07.07.2025, укладеного між сторонами, вбачається, що відповідач підписав вказані документи за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «А498».
Також матеріалами справи підтверджується, що 28.07.2025 між сторонами укладено також додатковий договір, згідно з яким збільшено суму кредиту до 23000,00 грн: перший транш - 22000, 00 грн, другий транш - 1000,00 грн. У зв?язку зі збільшенням суми кредиту денна процентна ставка становить 0,61%. Строк кредитування та дата повернення кредиту залишилися незмінними. Неустойка становить 230 грн, що нараховується за кожен день невиконання зобов?язання, незалежно від суми невиконаного зобов?язання. Відповідач підписав додаткову угоду за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «К957».
Позивач виконав умови договору, перерахувавши відповідачу 07.07.2025 кредитні кошти в розмірі 22000,00 грн., номер транзакції в системі iPay.ua 795551601, призначення платіжної операції: видача за договором № 05.07.2025-100000118 від 07.07.2025.
Відповідач всупереч умовам кредитного договору порушив вищезазначені умови кредитного договору і не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором.
Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №05.07.2025-100000118 від 07.07.2025 у відповідача наявна заборгованість в сумі 60560,21 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 21283,29 грн., заборгованості за процентами в розмірі 27576,92 грн., комісія - 200 грн, неустойки 11500, 00 грн.
Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України.
Положеннями частини першої статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Статтею 208 ЦПК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою,крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.
Відповідно до ст.1047 договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Крім того відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України - Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Таким чином судом встановлено, що укладений між сторонами Договір № 05.07.2025-100000118 від 07.07.2025 та додатковий договір відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 639, 1047, 1055 ЦК України.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.
Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Крім того, ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи, що ТОВ «Споживчий центр» відповідно до кредитного договору надало відповідачу ОСОБА_1 споживчий кредит, однак відповідач кошти не повернув в повному обсязі, що визнає відповідач та підтверджується розрахунком заборгованості, тому заборгованість, яка виникла за невиконання кредитного договору, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.
Однак суд звертає увагу на положення пункту 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно з яким військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Судом встановлено, що з 12.03.2023 відповідач перебуває на військовій службі, що підтверджується довідкою Військової частини № НОМЕР_1 від 16.01.2024 та військовим квитком серія НОМЕР_2 . Згідно з розрахунком заборгованості відсотки за користування кредитом нараховано за період з 07.07.2025 по 15.12.2025, тобто в період перебування відповідача на військовій службі.
З цих підстав у вимогах про стягнення з відповідача відсотків, які нараховані за період перебування відповідача на військовій службі слід відмовити. 
Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та комісією є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за неустойкою суд виходить з наступного.
17 березня 2022 р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 р., яким, зокрема, було внесено зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України та доповнено його пунктом 18, що встановлює нові правила звільнення позичальника від відповідальності в разі прострочення виконання ним своїх зобов`язань.
Так, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи зазначене вище, вимога позивача про стягнення неустойки в розмірі 11500 грн. задоволенню не підлягає.
Водночас суд відхиляє доводи позивача про те, що нарахування неустойки є правомірним з огляду на те, що Законом України від 22.11.2023 “Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг” виключено пункт 6.1. Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про споживче крелитування”, який передбачав списання кредлитодавцем неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий крелит, нараховані включно з 24.02.2022. 
Суд вважає таке обгрунтування непереконливим у зв?язку з тим, що відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).
Отже, частина друга статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. 
До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (див. постанови від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)).
Саме тому на кредитні правовідносини, зокрема щодо нарахування неустойки мають застосовуватись положення ЦК України. Окрім того, Верховним Судом у постанові від 18 жовтня 2023 року в справі №706/68/23 зроблено наступний висновок щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а саме, на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу.
Отже, стягнення заборгованості по неустойці в розмірі 11500 грн є такими, що не підлягають задоволенню. 
Окрім того окремою і достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки суд вважає встановлений факт перебування відповідача на військовій службі з 12.03.2023 року та поширення на цей період дії пункту 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вказаний вище. 
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 05.07.2025-100000118 від 07.07.2025 у розмірі 21483,29 грн., яка складається з 21283,29 грн. заборгованості за тілом кредиту, 200 грн - комісія, пов?язана з наданням кредиту. 
При цьому, відповідач не скористався своїм процесуальним правом, не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед ТОВ «Споживчий центр», не довів відсутність заборгованості.
Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених витрат по сплаті судового збору в розмірі 944 грн 47 коп. (21483,29 * 100% : 60560,21* 2662,40).
Керуючись ст.12,13,81,141,259,263-265,268,273,280, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133А, ЄДРПОУ 37356833) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №05.07.2025-100000118 від 07.07.2025 розмірі 21483 (двадцять одну тисячу чотириста вісімдесят три) грн 29 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 21283 грн 29 коп., 200 грн - заборгованість за комісією.
У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках та неустойці - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» витрати по сплаті судового збору у розмірі 944 (дев?ятсот сорок чотири) грн 47 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017.

Суддя А.В. Островерхова