Справа № 638/14183/26
Провадження № 2-др/638/122/26
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
Іменем України
11 вересня 2026 року       м. Харків
Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Латки І.П.,
за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у справі № 638/14283/26 за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних,
в с т а н о в и в:
18 серпня 2026 року ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_1 , за допомогою системи «Електронний суд» звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 53725,00 грн.
Заява обґрунтована тим, що під час розгляду справи № 638/14183/26 за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних позивачу надавалася професійна правнича допомога адвокатом Руденком Олександром Олександровичем. У додатковому договорі від 01 червня 2026 року позивач та адвокат погодили, що вартість правничої допомоги визначається шляхом множення вартості однієї години роботи адвоката на кількість витрачених годин; вартість однієї години правничої допомоги становить 4500 грн, а фіксована вартість участі адвоката у судовому засіданні – 4500 грн. Факт надання правничої допомоги, її обсяг, зміст, витрачений час та вартість підтверджуються Актом № 1 від 18.08.2026 та анотованим звітом про надання професійної правничої допомоги. Згідно з Актом № 1 від 18.08.2026 Адвокатським бюро надано, а Клієнтом прийнято правничу допомогу у зв`язку із розглядом судової справи № 638/14183/26 на загальну суму 53625 грн. Зазначені витрати є реальними, документально підтвердженими та безпосередньо пов`язаними з розглядом цієї справи.
ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , у відзиві на позовну заяву заперечував проти заявленого позивачем попереднього розміру судових витрат (20000 грн), оскільки ОСОБА_1 є не тільки сином позивача ОСОБА_1 , а є фактичним позивачем та бенефіціаром цього спору, який з певних, відомих йому, причин не бажає це афішувати. Таким чином заявлені до стягнення потенційні витрати на правничу допомогу, на думку відповідача, не будуть нічим іншим, як спробою безпідставного збагачення за рахунок відповідача.
У запереченні від 10 вересня 2026 року ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , просив відмовити у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення, а у разі стягнення судових витрат - зменшити їх розмір до 1100 грн, оскільки вважає заявлений до стягнення розмір витрат необґрунтованим, штучно завищеним та неспівмірним зі складністю справи з огляду на наступне. По-перше, категорія даного спору (стягнення інфляційних втрат та 3% річних) є технічною, типовою та не належить до складних категорій справ. Правова позиція позивача у даному спорі була вибудувана виключно на преюдиції, тобто на посиланні на рішення іншого суду, яке набрало законної сили та яким встановлені певні юридичні факти. Підготовка позову не потребувала збору будь-якого значного обсягу доказів чи глибокого правового аналізу, оскільки судова практика у таких спорах є сталою. Заявлена сума витрат на правничу допомогу становить понад 25% від загальної ціни позову, що є несправедливим та покладає на відповідача надмірний тягар. Годинна ставка адвоката у розмірі 4500,00 грн є суттєво завищеною для суду першої інстанції у подібних малозначних спорах незначної складності. По-друге, позивачем безпідставно істотно перевищено попередній (орієнтовний) розрахунку витрат, а саме збільшено більш ніж у 2,5 рази з 20000,00 грн до 53625,00 грн. Твердження заявника, що це пов`язано з процесуальною поведінкою відповідача (поданням відзиву та заперечення), є безпідставними, оскільки подання відзиву є стандартною стадією процесу, яку адвокат об`єктивно мав передбачити під час формування попереднього розрахунку судових витрат. По-третє, адвокатом безпідставно включено до Анотованого звіту послуги, які не є професійною правничою допомогою, а саме: «Укладення додаткового договору з Клієнтом…» - 2250,00 грн); «Стягнення витрат на правничу допомогу – підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення…» - 9000,00 грн. Такі послуги як «Підготовка до засідання» - 1125,00 грн та «Участь в засіданні» - 4500,00 грн фактично дублюють одна одну. Оскільки вартість участі погоджена сторонами як фіксована, вона вже повинна включати час, необхідний для безпосередньої підготовки та явки адвоката до цього засідання. 
Відповідач вважає, що дії позивача та його представника мають наявність ознак зловживання правом з огляду на повну родинну пов`язаність цих осіб. Укладення додаткового договору між близькими родичами із встановленням штучно, на думку відповідача, завищеної вартості години роботи (4500 грн) та подальшим виставленням рахунку на 53625 грн має ознаки створення штучного грошового зобов`язання з єдиною метою - перекладення майнового тягаря на відповідача та намагання безпідставно збагатитися за його рахунок, що суперечить принципу добросовісності. На думку відповідача, наявність близьких родинних відносин між сторонами договору про надання правничої допомоги вимагає від суду особливо ретельної перевірки критерію «реальності» та «дійсності» понесених витрат, щоб запобігти штучному створенню майнового навантаження на іншу сторону, оскільки встановлення між сином та батьком у типовому, малозначному спорі (стягнення інфляційних) годинної ставки у розмірі 4500 грн та нарахування підсумкової суми у 53625 грн очевидно суперечить критеріям розумності та свідчить про намагання покласти на відповідача надмірний фінансовий тягар, що є формою безпідставного збагачення. 
ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_1 , у поясненнях від 11 вересня 2026 року зазначив, що твердження про те, що справа була технічною, типовою, малозначною, а результат її розгляду - очевидним, суперечить власній процесуальній поведінці відповідача, який мав мав можливість добровільно виконати зобов`язання або визнати позов повністю чи частково з передбаченими процесуальним законом наслідками, однак обрав активну позицію заперечення: подав відзив на позов, а надалі окремі заперечення. Кожен із цих документів підлягав вивченню та правовому аналізу представником позивача. Адвокат був зобов`язаний повідомити Клієнта про зміст позиції відповідача, надати відповідні консультації, підготувати відповідь на відзив та врахувати подальші заперечення під час підготовки до судового розгляду. Отже, саме обрана відповідачем модель процесуальної поведінки зумовила збільшення обсягу правничої допомоги порівняно з тим, який можна було прогнозувати на момент подання позову. За умови конструктивного та добросовісного підходу до врегулювання спору, відповідач мав можливість мінімізувати витрати часу не лише позивача і його представника, а й власного адвоката та суду. Перевищення попереднього розрахунку пояснюється конкретними обставинами: поданням відповідачем відзиву та подальших заперечень, необхідністю їх аналізу, проведенням консультацій із клієнтом, підготовкою відповіді на відзив, підготовкою до розгляду справи та вирішенням питання про розподіл судових витрат. Щодо цінності та обліку робочого часу адвоката, то позиція відповідача фактично зводиться до того, що час, витрачений адвокатом на організацію виконання доручення, комунікацію з клієнтом, підготовку до судового засідання та забезпечення реалізації права на компенсацію судових витрат, не має самостійної цінності. Такий підхід необґрунтовано знецінює професійну працю адвоката та не враховує, що саме час, знання і професійний досвід становлять зміст послуги, яку адвокат надає клієнту. Визначальним є не формальна назва окремої дії, а її фактичний зв`язок із наданням правничої допомоги у конкретній справі та необхідність її вчинення для належного представництва інтересів Клієнта. У цій справі обсяг витраченого часу не визначений довільно: кожну виконану дію, її тривалість і вартість відображено в анотованому звіті. Відповідач не довів, що зазначені дії фактично не виконувалися, що вказаний час є недостовірним або що відповідну роботу об`єктивно можна було виконати за менший проміжок часу. Запропоноване Відповідачем зменшення витрат не має нічого спільного з перевіркою їх співмірності, а фактично означає повне знецінення професійного часу адвоката та перекладення вартості необхідного судового захисту на Позивача, позов якого задоволено у повному обсязі.
Щодо родинних відносин між позивачем та адвокатом, то в цій частині твердження відповідача ґрунтуються виключно на припущеннях. Законодавство України не містить заборони на надання адвокатом професійної правничої допомоги близьким родичам на оплатній основі та не встановлює презумпції безоплатності такої допомоги. Родинні відносини не припиняють професійного статусу адвоката, не знецінюють виконану ним роботу та не позбавляють клієнта права на компенсацію необхідних витрат, спричинених судовим захистом порушеного права. Правнича допомога надавалася не в межах побутових сімейних відносин, а Адвокатським бюро на підставі письмового договору та додаткового договору, укладеного до звернення до суду.
Ухвалою суду від 07 вересня 2026 року заяву призначено до розгляду без повідомлення учасників справи про судове засідання відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України.
Дослідивши заяву з додатками, оглянувши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що у червні 2026 року ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_1 , звернувся до суду з цим позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 інфляційні втрати у розмірі 173990,91 грн та три проценти річних у розмірі 33100, 27 грн.
У позовній заяві позивачем було зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу складає 20000 грн, та вказано, що докази щодо фактичного розміру таких витрат будуть подані в порядку частини 8 статті 141 ЦПК України. 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Харкова від 14 серпня 2026 року позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Руденко Олександр Олександрович, до ОСОБА_2 , про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних – задоволено.
18 серпня 2026 року ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_1 , подав суду наступні докази понесення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 53625,00 грн та витрат, пов`язаних з поштовим відправленням процесуальних документів, у розмірі 100,00 грн: 
1) Договір про надання професійної правничої допомоги від 18 вересня 2025 року, укладений між АБ Олександра Руденка «РудЛекс» та ОСОБА_1 ;
2) Додатковий договір № 1-2026 від 01 червня 2026 року до договору про надання професійної правничої допомоги від 18 вересня 2025 року;
3) Анотований звіт про надання професійної правничої допомоги;
4) Акт № 1 від 18 серпня 2026 року до договору про надання професійної правничої допомоги від 18 вересня 2025 року;
5) фіскальні чеки на суму 100,00 грн щодо оплати вартості послуг поштового зв`язку в АТ «УКРПОШТА» щодо надіслання до суду позовної заяви.
В матеріалах справи також міститься копія Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвокатом Руденком Олександром Олександровичем, серія ЗР № 21/1340 від 15.02.2018, та Ордер на надання правничої допомоги адвокатом Руденком О.О. клієнту ОСОБА_1 , серія АА № 1721137 від 09.06.2026.
Згідно з п. 1.1. Договору від 18.09.2025 Адвокатське бюро за завданням (дорученням) Клієнта зобов`язується надати правничу допомогу в обсязі та на умовах, визначених в цьому Договорі та додаткових договорів до нього.
Відповідно до Розділу 2 Договору від 18.09.2025 Клієнт зобов`язується оплатити Адвокатському бюро гонорар та фактичні витрати, необхідні для виконання Адвокатським бюро своїх зобов`язань за цим Договором. Розмір, порядок обчислення і сплати гонорару та фактичних витрат визначається в додаткових договорах до цього Договору.
У п. 1 Додаткового договору КЛІЄНТ доручив, а АДВОКАТСЬКЕ БЮРО прийняло на себе зобов`язання надавати правничу допомогу у зв`язку із підготовкою та поданням позовної заяви про стягнення з ОСОБА_2 інфляційних втрат та трьох процентів річних, забезпеченням участі у судовій справі. 
У п. 2.1 Додаткового договору сторони погодили, що загальна вартість однієї години правничої допомоги, що надається АДВОКАТСЬКИМ БЮРО складає 4500 гривень.
Згідно з Анотованим звітом Адвокатським бюро ОР «РудЛекс» за договором від 18.09.2025 та додатковим договору до нього № 1-2026 надано наступні послуги:
- укладення додаткового договору з Клієнтом, узгодження умов, консультування щодо підготовки та звернення до суду із позовом, тривалістю 30 хвилин, вартістю 2 250 грн; 
- підготовка позовної заяви, формування примірників з додатками та їх відправка до суду, тривалістю 4 години, вартістю 18000 грн; 
- підготовка та подання клопотання про участь в режимі відеоконференцзв`язку, тривалістю 1 година, вартістю 4500 грн; 
- ознайомлення із відзивом відповідача, консультування Клієнта, тривалістю 45 хвилин, вартістю 3375 грн; 
- підготовка відповіді на відзив, подання через е-суд, тривалістю 2 години, вартістю 9 000 грн; 
- аналіз заперечень відповідача від 27.07.2026, консультування Клієнта, тривалістю 15 хвилин, вартістю 1125 грн; 
- підготовка до засідання: узагальнення матеріалів справи, позицій сторін, підготовка до надання пояснень у судовому засіданні, тривалістю 15 хвилин, вартістю 1125 грн; 
- участь в засіданні, вартістю 4500 грн; 
- ознайомлення із повним текстом судового рішення, консультування Клієнта, тривалістю 10 хвилин, вартістю 750 грн; 
- стягнення витрат на правничу допомогу - підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення та подання необхідних документів до суду, тривалістю 2 години, вартістю 9000 грн. 
Загальна вартість наданої правничої допомоги становить 53625 грн.
Згідно з Актом № 1 від 18.08.2026 до договору про надання професійної правничої допомоги від 18.09.2025 Адвокатським бюро надано, а Клієнтом прийнято правничу допомогу у зв`язку із розглядом судової справи № 638/14183/26 на суму 53625 гривень. Сторони не мають претензій одна до одної з приводу надання правничої допомоги. 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 1, п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином позивачем виконано вимоги ч. 1 ст. 134, ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі – Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI передбачено, що представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).
Окрім того, при визначенні суми відшкодування виходить з критерію реальності та необхідності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17. стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Оцінюючи надані позивачем докази в підтвердження обсягів понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що вони не повною мірою відповідають зазначеним вище критеріям їх дійсності, необхідності та розумності їх розміру з огляду на таке.
Так, послуга «Укладення додаткового договору…, консультування щодо підготовки та звернення до суду із позовом» вартістю 2250 грн не є самостійною послугою професійної правничої допомоги, а є складовою послуги «Підготовка позовної заяви…».
Послуга «Підготовка та подання клопотання про участь в режимі відеоконференцзв`язку» вартістю 4500 грн не відповідає критерію необхідності, оскільки є лише способом реалізації права сторони на участь у судовому засіданні. Надання вказаної послуги щодо процесуальних питань не було необхідним в матеріально-правовому аспекті для вирішення спору, а тому вартість цієї послуги не підлягає компенсації за рахунок відповідача.
Така послуга як «Ознайомлення із відзивом відповідача…» вартістю 3375 грн не є самостійною послугою професійної правничої допомоги, оскільки є складовою послуги «Підготовка відповіді на відзив…». 
Надання такої послуги як «Аналіз заперечень відповідача… консультування Клієнта» не відповідає критерію реальності, оскільки її фактичне надання не може бути перевірене судом. 
Надання послуги «Підготовка до засідання…» вартістю 1125 грн повністю охоплюється послугою «Участь у засіданні», оскільки підготовка до судового засідання є складовою участі в судовому засідання для адвоката. 
Послуга «Ознайомлення із повним текстом судового рішення, консультування Клієнта» вартістю 750 грн не відповідає критерію необхідності для вирішення спору, оскільки її надання можливе винятково після розгляду справи.
Щодо послуги «Стягнення витрат на правничу допомогу…» вартістю 9000 грн, то подання заяви про ухвалення додаткового рішення є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню. 
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22.
Решта послуг професійної правничої допомоги, а саме «Підготовка позовної заяви…» вартістю 18000 грн (4 год.), «Підготовка відповіді на відзив…» вартістю 9000 грн (2 год.), «Участь в засіданні» вартістю 4500 грн відповідають критеріям дійсності та необхідності, однак загальна вартість цих послуг (31500,00 грн) не відповідає критерію розумності її розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи, з огляду на таке.
Так, оцінюючи розмір витрат позивача на правничу допомогу, суд зазначає, що незначну складність справи, яка була визнана судом малозначною та розглянута судом в порядку спрощеного позовного провадження менш ніж за 2 місяці. Враховуючи предмет та підстави позову, сталість законодавство та судової практики щодо спірних правовідносин, надання правової допомоги у цій справі не потребувало від представника позивача витрат значного часу на збирання та дослідження великого обсягу доказів. 
На підставі викладеного, з урахуванням категорії справи, ціни позову, значення справи для сторін, рівня складності спірних правовідносин, обсягу та характеру наданих позивачу послуг з правничої допомоги, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності, суд дійшов висновку, що справедливим буде стягнення з відповідача на користь відповідача в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу грошових коштів у розмірі 5000,00 грн.
Щодо стягнення судових витрат на поштове відправлення зазначає наступне.
Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до інших судових витрат належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Таким чином, для стягнення зазначених витрат, вони повинні відповідати критерію необхідності здійснення таких витрат для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Надсилання позовної заяви засобами поштового зв`язку не було необхідним для позивача. Представник позивача, який має зареєстрований Електронний кабінет, мав об`єктивну можливість уникнути цих витрат, подавши позовну заяву в електронному вигляді за допомогою системи «Електронний суд». Реалізація позивачем права на подання заяви засобами поштового зв`язку з добровільним понесенням супутніх витрат, що не було обов`язковим відповідно до вимог ЦПК України, не свідчить про те, що вказані позивачем витрати у розмірі 100,00 грн на поштове відправлення є іншими судовими витратами у розумінні п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, а тому вони не підлягають відшкодування за рахунок відповідача.
Керуючись ст. 133, 137, 141, 270, 354 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Заяву ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Руденко Олександр Олександрович, про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у справі № 638/14283/26 за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок).
Додаткове рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне додаткове рішення суду складено 11 вересня 2026 року.

Суддя І.П. Латка