Справа № 750/8638/26
Провадження № 2/750/4169/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
судді Косенка О.Д.,
секретар Суконнова В.М.
за участі Позивача – ОСОБА_1 
представника Позивача – Остапенко О.В.
представника Відповідачів – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах якої діє ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, 
треті особи – Чернігівська міська рада, Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, 
встановив:

у серпні 2026 року ОСОБА_1 (далі – Позивач), в інтересах якого діє адвокат Остапенко Ольга Валентинівна, звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Позов мотивовано тим, що Позивачу – ОСОБА_1 , 02 серпня 1989 року був виданий Ордер на житлове приміщення за №450, на підставі якого, він як власник, набув право з родиною на заняття житлового приміщення площею 54,84 кв. м. у квартирі АДРЕСА_1 .
Відповідно до Довідки №104374 від 09 жовтня 2023 року за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 01 жовтня 2023 року зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - власник; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - дочка; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - дочка; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - онучка; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - онучка; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , - правнучка. 
Як зазначає позивач його онучка – ОСОБА_3 та правнучка ОСОБА_4 хоча й зареєстровані у належному йому житловому приміщенні у квартирі АДРЕСА_1 , але фактично за місцем реєстрації не проживають з 2018 року, оскільки ОСОБА_3 виїхала на постійне місце проживання до м. Ялта Автономної Республіки Крим, де у 2019 році народила дитину - дочку ОСОБА_4 .
З 2018 року, відповідачі не сплачують за комунальні. послуги, не допомагають в утриманні та обслуговуванні житлового приміщення у квартирі відсутні їх речі.
У той же час, факт реєстрації у квартирі відповідачів ускладнює для позивача процес отримання субсидії, оскільки він вимушений регулярно звертатися до уповноважених органів місцевої влади задля підтвердження факту непроживання відповідачів у належній йому квартирі, а також позбавляє його права на приватизацію житлового приміщення.
У зв`язку з чим Позивач просить визнати Відповідачів такими, що втратили право користування вищезазначеною квартирою.
Ухвалою суду від 07 серпня 2026 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено на 04 вересня 2026 року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
17 серпня 2026 року представник відповідачів надіслала до суду відзив, де позовні вимоги визнає, просить їх задовольнити.
Представники третіх осіб подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду.
Позивач та його представник в судовому засідання позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав наведених у позові.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
02 серпня 1989 року ОСОБА_1 був виданий Ордер на житлове приміщення за №450, на підставі якого, він як власник, набув право з родиною на заняття житлового приміщення площею 54,84 кв. м. у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.11).
Згідно вказаного Ордеру до складу сім`ї входять: ОСОБА_1 – власник; ОСОБА_8 – дружина; ОСОБА_9 – дочка; ОСОБА_10 – дочка; ОСОБА_11 – теща.
Відповідно до Довідки №104374 від 09 жовтня 2023 року за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 01 жовтня 2023 року зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - власник; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - дочка; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - дочка; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - онучка; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - онучка; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , - правнучка (а.с. 15).
Згідно з Довідкою про не проживання особи за місцем реєстрації від 04.11.2022 № 2-570/11/22 видана Виконавчим комітетом ЧМР,  ОСОБА_3 та ОСОБА_4  зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично не проживають за місцем реєстрації (а.с. 16).
Актом №2469 від 16 жовтня 2023 року, №4128 від 24 жовтня 2024 року та № 21-08/3895 від 07.10.2025 обстеження матеріальнопобутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи за зверненням ОСОБА_1 , було встановлено, що заявник зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 . Під час здійснення перевірки уповноваженою особою було встановлено, що онучка заявника ОСОБА_3 та правнучка ОСОБА_4 дійсно зареєстровані за вищевказаною адресою, але з 2018 року мешкають в м. Ялта Автономної Республіки Крим. Факт не проживання вказаних осіб був підтверджений сусідами, які засвідчили це своїми підписами (а.с.17,18,19).
Частиною 4 ст. 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки (ч. 2 ст. 64 ЖК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 167 ЖК України наймач жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
У ст. 379 ЦК України зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Згідно зі ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, встановлених ч.1, п. п. 1 і 5 ч. 3 та ч. 4 ст. 71 цього Кодексу.
Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування наданим йому майном, наймач житла має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно частини 2 статті 107 ЖК України, якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві.
Оскільки рішення суду про визнання Відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням дозволить Позивачу реалізувати своє право на приватизацію житла, а також соціальних пільг, зокрема щодо оплати за комунальні послуги, разом з тим не порушить житлових прав та законних інтересів Відповідачів, оскільки фактично вони ними не користуються, суд вважає що втручання держави у вигляді ухвалення судового рішення про визнання Відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у даному випадку за установлених судом обставин переслідує легітимну мету, здійснюється згідно із законом та є необхідним.
Стосовно забезпечення права на житло малолітньої особи – Відповідача 2 суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 6 Сімейного кодексу України (далі - СК України) правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Разом з тим, за змістом ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Суд не вважає свавільним позбавленням малолітньої особи права на користування житловим приміщенням, враховуючи причини, які спонукали Позивача звернутися із позовом, а також наявність близьких родинних стосунків Позивача та Відповідачів, що свідчить про можливість відновлення указаного права за взаємною згодою у випадку такої необхідності, що зокрема підтверджено Позивачем у судовому засіданні.
Також, суд приймає до уваги наявну в матеріалах справи заяву ОСОБА_12 , яка свідчить про його згоду на реєстрацію Відповідачів у житловому приміщені, що належить йому на праві власності за адресою: АДРЕСА_3 .
Залучений до участі у розгляді справи в якості третьої особи орган опіки та піклування – Управління (служба у справах дітей) Чернігівської міськради у вирішенні питання по суті позову поклався но розсуд суду, своїх заперечень щодо визнання малолітньої такою, що втратила право користування квартирою не подавав.
За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивач понесла судові витрат у вигляді сплати судового збору в розмірі 1331,20 грн, які не заявлені ним до відшкодування, а тому керуючись принципом диспозитивності, визначеним у ст. 13 ЦПК України, суд залишає їх за Позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 71-72, 163 ЖК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 200, 247, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах якої діє ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням – задовольнити повністю.
Визнати  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду проголошено 07.09.2026.

Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідачі:  ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;  ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Третя особа: Чернігівська міська рада, м. Чернігів, вул. Магістратська, 7, код ЄДРПОУ 34339125.
Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради: м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 19, код ЄДРПОУ 43649710.

Суддя       Олег КОСЕНКО