П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/38870/25	

Перша інстанція: суддя Лебедєва Г.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Вербицької Н.В.,
суддів – Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И Л А :

19 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів недостовірних даних про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 , виключити з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , правил військового обліку.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.
14 квітня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.
Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2026 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 (вісім тисяч) грн 00 коп. В задоволенні іншої частини вимог заяви ОСОБА_1 - відмовлено.
Не погодившись з прийнятим додатковим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції обмежився одним реченням для відмови у стягненні 7 000 грн, не зазначивши жодного правового обґрунтування, чому витрати на апеляційне оскарження ухвали у цій же справі не підлягають відшкодуванню. Таке формулювання є свавільним, порушує принцип правової визначеності та право позивача на вмотивоване судове рішення. Крім того, важливо наголосити, що відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_3 не подавав жодних заперечень, клопотань чи пояснень щодо заявлених позивачем витрат на правничу допомогу.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів зазначає наступне.
Відмовляючи у задоволенні заяви позивача в частині стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що вказані витрати пов`язані з наданням правової допомоги в суді апеляційної інстанції при оскарженні ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 року про передачу справи за підсудністю.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно приписів ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Спірним в межах розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 є питання, чи може суд першої інстанції стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в суді апеляційної інстанції при оскарженні ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджала подальшому розгляду цієї справи.
За обставинами справи, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 року передано адміністративну справу № 420/38870/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії за підсудністю до Біляївського районного суду Одеської області.
Не погодившись із зазначеною ухвалою позивач подав апеляційну скаргу.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.01.2026 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 року скасовано, а справу направлено до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Судові витрати за надання правової допомоги при подачі апеляційної скарги на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду є предметом даного апеляційного перегляду.
Колегія суддів наголошує, що розподіл судових витрат врегульовано ст.139 КАС України.
Частиною 7 ст.139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Частиною 3 ст.143 КАС України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Тобто для відшкодування витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, апелянт повинен був звернутись до П`ятого апеляційного адміністративного суду із заявою у порядку та у строки, визначені ч.7 ст.139 КАС України.
Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зазначила, що підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині. Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.
Також в зазначеній справі колегія суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зауважила, що коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суд про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) пов`язується можливість, як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України.
Крім того, у постанові від 25 липня 2023 року у справі № 340/4492/22 Верховний Суд зазначив, що безперечно, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб не дає особі цілковитого розуміння, у який саме день розгляд справи буде закінчено, однак, не позбавляє особу права подати відповідну заяву, зокрема, одночасно із поданням позову, відповіді на відзив, особливо після отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, у якій зазначено про обрану форму адміністративного судочинства - спрощене позовне провадження без виклику осіб або з таким викликом. Це обґрунтовується тим, що вже на цьому етапі, виходячи навіть з умов договору про надання правничої допомоги, сторона вже має бути обізнана про те, які докази вона має можливість подати, а які - ні через наявність певних причин.
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись з апеляційною скаргою до П`ятого апеляційного адміністративного суду на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 25.11.2025 року, представник позивача не заявляв вимоги про розподіл судових витрат.
Після ухвалення постанови П`ятим апеляційним адміністративним судом 15.01.2026 року, якою ухвалу суду першої інстанції скасовано, а справу направлено для продовження розгляду, апелянтом протягом п`яти днів відповідної заяви про розподіл судових витрат до суду апеляційної інстанції не надходило.
Подача заяви про відшкодування витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції до суду першої інстанції є порушенням апелянтом порядку та строків подачі такої заяви, у зв`язку із чим суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні заяви представника позивача в цій частині.
Наведене вище дає підстави вважати, що позивач не подав заяви до П`ятого апеляційного адміністративного суду, яка б у розумінні положень частини сьомої статті 139, частини третьої статті 143 КАС України давала суду підстави для ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу.
Відтак, відсутність на момент ухвалення рішення у суду доказів понесених судових витрат (в т.ч. на правову допомогу), виключає можливість ухвалення додаткового рішення з підставі передбачених пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України в цій частині.
Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом в постанові по справі № 140/7632/25 від 18 червня 2026 року.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у стягненні витрат на правову допомогу за надання такої допомоги у суді апеляційної інстанції.
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.134, 139, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, судова колегія 
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2026 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В. Вербицька

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: К.В. Кравченко