Справа № 139/565/26 
Провадження № 2/139/391/26

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

11 вересня 2026 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В., 
з участю секретаря судових засідань Хонькович Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит-капітал"  до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
у с т а н о в и в:
26 травня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 57129, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 3500 гривень. Кредитодавець умови вказаного вище договору виконав у повному обсязі, надавши Відповідачу грошові кошти в сумі, визначеній Кредитним договором. Відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору.
11 березня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення права вимоги № ЗК-11032020, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги по відношенню до осіб, зокрема, й до боржника за Кредитним договором № 57129 від 26 травня 2019 року.
Від представника позивача ОСОБА_2 12 серпня 2026 року через підсистему "Електронний суд" цей позов надійшов до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області. 
13 серпня 2026 року отримано підтвердження про зареєстроване місце проживання відповідача в с. Перекоринці Могилів-Подільського (раніше - Мурованокуриловецького) району Вінницької області (а.с. 9).
Ухвалою судді від 13 серпня 2026 року (а.с. 10) позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом, відкрито провадження у справі та ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
В судове засідання сторони не з`явилися. 
Ухвала про відкриття провадження та судова повістка-повідомлення надіслана позивачу до його електронного кабінету. Представник позивача в окремій заяві (а.с. 18) просила розглядати справу за її відсутності.
Ухвала про відкриття провадження та судова повістка-повідомлення направлена відповідачу 14 серпня 2026 року на зареєстровану адресу місця проживання, однак поштове відправлення не вручено з відміткою від 25 серпня 2026 року, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 21-22). В силу положень ст. 128 ЦПК України відповідач вважається такою, що повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи. 
За приписами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими ЦПК України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. Тому, з урахуванням положень ст. 128, ч. 3 ст. 211, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи без участі сторін.
Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позовна вимога підлягає до часткового задоволення, з урахуванням такого:
За правилами ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). 
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Судом установлено, що 26 травня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 57129. За умовами такого Договору Товариство зобов`язувалося надати Клієнту грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором; сума кредиту 3500 гривень (п. 1.1.); строк кредиту 16 днів до 11 червня 2019 року (п. 1.2.); За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки – фіксована (п. 1.3.); Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом (п. 1.4.); сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (п. 2.1.); невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства https://www.cly.com.ua/; Клієнт підтверджує, що усвідомлює, що на правовідносини за цим Договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування» (п.п. 1.6. і 1.7.); договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Клієнта, що відтворений шляхом використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п. 6.1.).
Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
У п.п. 5, 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Електронний договір укладається і виконується у порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.
Частина 2 ст. 1056-1 ЦК України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Кредитодавець виконав свій обов`язок з видачі кредиту ОСОБА_1 , що стверджується: Договором доручення № ПБ 1540/11 від 01.10.2020 (а.с. 14-17), довідкою директора ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» № 3279/05 від 13.05.2025 про перерахування 26.05.2019 коштів у сумі 3500 гривень(видача кредиту № 57129) на картку НОМЕР_1 (в електронній справі). 
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 57129 від 26.05.2019, вчиненого первісним кредитором, станом на 11.03.2020 ОСОБА_1 мав заборгованість на загальну суму 21574 гривні, з них: 3500 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 1190 гривень - заборгованість за відсотками і 16884 гривні – нараховані штрафи. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
11 березня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір про відступлення права вимоги № ЗК-11032020, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Займер» (докази в електронній справі).
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу про відступлення права вимоги № ЗК-11032020, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права вимоги, в тому числі за Кредитним договором № 57129 від 26.05.2019, боржником за яким є ОСОБА_1 в сумі 21574 гривні, з них: 3500 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 1190 гривень - заборгованість за відсотками і 16884 гривні – нараховані штрафи.
Отже, враховуючи наведені вище норми цивільного законодавства та умови Договору, на теперішній час ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є кредитором у зобов`язанні за Кредитним договором № 57129 від 26.05.2019 і саме йому належить право вимоги за цим договором до ОСОБА_3 .
Позивач заявив вимогу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості, яка була нарахована станом на момент отримання від відповідної кредитної установи права вимоги за Кредитним договором № 57129 від 26.05.2019. Будь-яких інших нарахувань позивач не здійснював, що вбачається із Витягу з Реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги № ЗК-11032020 від 11.03.2020 та розрахунку заборгованості, вчиненого первісним кредитором.
Одним із загальних принципів цивільного процесу є змагальність сторін, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).
Процесуальні обов`язки відповідача полягають, зокрема, у здійсненні ним активних процесуальних дій, наданні доводів та доказів, що стосуються існування цивільних прав позивача як кредитора у зобов`язанні. Така правова позиція міститься у п. 6.8. постанови ВП ВС від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Дослідивши наявні матеріалах справи (в електронних матеріалах справи) докази, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3500 гривень заборгованості за тілом кредиту та 1190 гривень заборгованості за відсотками доведені достатніми та належними доказами, відповідають вимогам кредитного договору. 
Однак, таким критеріям не відповідає вимога про стягнення штрафів у сумі 16884 гривні. Зокрема, у позові не зазначено правову підставу для заявлення такої вимоги (чи вона ґрунтується на нормах цивільного законодавства, чи на умовах договору?), до позову не додано детального розрахунку такого штрафу, з якого б убачалося, за який період він нараховувався, що слугувало критерієм нарахувань і т.п.
В той же час, текст Індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту № 57129 від 26 травня 2019 року не містить положень про таку міру відповідальності боржника як штраф.
За таких обставин, суд не вбачає підстав для захисту прав та інтересів позивача в частині стягнення штрафів у сумі 16884 гривні.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. 
У позові заявлено вимогу про стягнення судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору, а про інші судові витрати стороною позивача не заявлено.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог.
Позивач при зверненні до суду з цим позовом сплатив 2662 гривні 40 копійок судового збору (а.с. 5), заявивши позов на суму 21574 гривні. 
Суд у цьому рішенні прийшов до висновку, що позовна вимога підлягає до задоволення частково у сумі 4690 гривень (3500 грн заборгованості за тілом кредиту + 1190 грн заборгованості за відсотками = 4690 грн), що становить 21,74%, а тому судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору підлягають компенсації з відповідача у розмірі 21,74% - 578 гривень 81 копійка.
Керуючись: ст.ст. 42 і 61 Конституції України, Договором про надання фінансового кредиту № 57129 від 26.05.2019, ст.ст. 6, 11, 509, 512, 514, 516, 526, 527, 530, 536, 610-612, 626-629, 638, 639, 641, 644, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд 
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити частково. Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту № 57129 від 26.05.2019 у розмірі 4690 гривень, а також судові витрати у вигляді частини сплаченого при зверненні до суду судового збору в сумі 578 гривень 81 копійка, а всього 5268 (п`ять тисяч двісті шістдесят вісім) гривень 81 копійку.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Вінницького апеляційного суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», юридична адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28, код ЄДРПОУ 35234236, IBAN: НОМЕР_2 в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК».
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя:___________