ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року | Луцьк | Справа № 140/7847/26

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозовського О.А.,
розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, 

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 (далі – в/ч НОМЕР_1 , позивач) звернулася із позовом до ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення коштів у розмірі заподіяної матеріальної шкоди на загальну суму 22894,32 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач після самовільного залишення військової частини не повернув отримане раніше речове майно. У ході службового розслідування виявлено факт самовільного залишення військової частини і нанесення військовій частині матеріальної шкоди за отримане майно, за стягненням у судовому порядку якої і звернувся позивач.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06.07.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач відзив на позов не подав, хоча копія ухвали про відкриття провадження у адміністративній справі була надіслана відповідачу рекомендованою кореспонденцією за адресую місця реєстрації, проте поштове відправлення повернулося 30.07.2026 на адресу суду із відміткою відділення поштового зв`язку «інші причини », тобто зазначена копія ухвали не була вручена відповідачу з незалежних від суду причин. 
Відтак, з врахуванням положень частини шостої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), слід вважати, що копія даної ухвали вручена належним чином.
Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
Наказом від 28.12.2025 № 372 ОСОБА_1 був зарахований в списки особового складу в/ч НОМЕР_1 та призначений на посаду курсанта. Також даним наказом відповідач поставлений на всі види забезпечення з 28.12.2025, а на котлове забезпечення зі сніданку 29.12.2025.
Відповідно до рапорту командира навчального самохідно-артилерійського дивізіону підполковника ОСОБА_2 від 07.03.2026 № 3673 стало відомо, що 07.03.2026 близько 05 годин 30 хвилин було встановлено відсутність військовослужбовця призваного під час мобілізації курсанта навчального зводу навчальної батареї навчального самохідно-артилерійського дивізіону в/ч НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , який самовільно залишив територію, де проходило контрольно-тактичне заняття поблизу військового містечка № НОМЕР_2 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), без зброї.
Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 813-ОД від 08.04.2026 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 », відповідача було зараховано в розпорядження командира з 16.03.2026 по день повернення.
Відповідач забезпечувався речовим майном відповідно до переліку зазначеного в рапорті начальника речової служби тилу в/ч НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_3 . Згідно з пояснень тимчасово виконуючого обов`язки сержанта із матеріального забезпечення навчальної батареї навчального самохідно артилерійського дивізіону, старшого сержанта ОСОБА_4 встановлено факт нестачі інвентарного майна, а саме: - бронежилет 1шт.; - ремінь розвантажувальний – 1шт..; чохол до шолома – 1шт.; окуляри захисні балістичні 1шт.; наколінники тактичні – 1 шт.; налокітники тактичні – 1 шт.; рюкзак бойовий тактичний – 1шт. 
У відповідності до пункту 4 частини 4 статті 169 КАС України в/ч НОМЕР_1 направила на адресу ОСОБА_1 лист від 27.05.2026 №10535/1 про добровільне відшкодування завданої шкоди (а. с. 34). 
Доказів відшкодування ОСОБА_1 завданої шкоди державі у сумі 22894,32 грн суду не надано. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 №1075-XIV (далі Закон №1075-XIV) військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону №1075-XIV Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-ХІV (далі Статут).
Згідно із статтею 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають і права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
За приписами статей 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, та військовослужбовці одержують грошове та речове забезпечення за рахунок держави.
Суд встановив, що відповідач проходив службу в Збройних Силах України, був забезпечений інвентарним майном згідно з нормами забезпечення та інвентарним майном, що підтверджується наявним рапортом про видачу майна від 19.03.2026 №4307 (а.с.45-46) та відомістю щодо визначення вартості військового майна в/ч НОМЕР_1 ( а. с. 32).
Наказом Міноборони від 29.06.2016 №232 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (далі Інструкція), якою визначено завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України, курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори.
Відповідно до пункту 4 розділу III Інструкції, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.
Згідно з пунктом 29 розділу V Інструкції під час звільнення з військової служби в особливий період у запас або відставку військовослужбовці вибувають з тим речовим майном, яке знаходилось у них у носінні. Речі, які ними не були отримані з будь-яких причин за період служби, під час звільнення не видаються. Інвентарні речі здаються на речовий склад військової частини. На майно, яке вибуває зі звільненими, виписується атестат. Предмети речового майна переходять у їх власність.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон №160-ІХ.
Відповідно до пункту 4статті 1 Закону №160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків (пункт 5статті 1 Закону №160-ІХ).
Згідно з частиною першою статті 7 Закону №160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Відповідно до статті 12 Закону №160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Наявними у справі доказами, а саме рапортом про видачу майна від 19.03.2026 № 4307 (а. с. 45-46), відомістю щодо визначення вартості військового майна в/ч НОМЕР_1 ( а. с. 32) та Актом службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 ( а. с.18-29), підтверджується, що загальна сума прямої дійсної шкоди, завданої державі солдатом ОСОБА_1 внаслідок невідшкодування вартості виданих військовослужбовцю предметів інвентарного майна становить 22894,32 грн.
При цьому, ОСОБА_1 доказів добровільної сплати зазначених коштів до суду не подав, хоча листом від 27.05.2026 №10535/1 був повідомлений про добровільне відшкодування завданої шкоди (а. с. 34). 
Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 не надав належних доказів, які б спростували позицію позивача, що станом на дату звільнення відповідача зі служби, як і станом на дату розгляду справи кошти за відшкодування вартості речового майна, строк експлуатації яких не закінчився, та втраченого речового майна ним не відшкодовані, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та до задоволення їх в повному обсязі.
Згідно із частиною другою статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Аналіз змісту, частин першої-третьої статті 139 КАС України дозволяє зробити висновок про те, що витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору за будь-яких результатів розгляду справи (задоволення або відмова в задоволенні позову, як повністю, так і частково) не підлягають розподілу за результатом розгляду справи (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 29.08.2022 у справі № 826/16473/15).
Отже, оскільки у цій справі задоволено позов суб`єкта владних повноважень, тому судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору в сумі 2662,00 грн. з відповідача стягненню не підлягають.
Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про відшкодування майнової шкоди, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 суму в розмірі 22894 (двадцять дві тисячі вісімсот дев`яносто чотири) гривні 32 копійки майнової шкоди.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський