| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5734/19 Суддя (судді) першої інстанції: Маєцька Н.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2017 року;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити таку одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2017 року.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та не врахував особливостей правового регулювання виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям строкової військової служби.
Апелянт наголошує, що позивач був звільнений зі строкової військової служби 19 липня 1986 року, тоді як інвалідність III групи йому первинно встановлено 13 листопада 2017 року, тобто поза межами тримісячного строку після звільнення зі служби.
Міністерство оборони України також посилається на правовий висновок Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 26 червня 2018 року у справі № 750/5074/17, відповідно до якого для військовослужбовців строкової військової служби встановлено спеціальні умови виникнення права на одноразову грошову допомогу, зокрема щодо часу встановлення інвалідності.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 у період з 29 червня 1984 року по 19 липня 1986 року проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР.
У період з 11 грудня 1984 року по 18 липня 1986 року позивач брав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан.
13 листопада 2017 року під час первинного огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено III групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії.
Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії від 06 вересня 2017 року № 2369 захворювання позивача пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
18 травня 2018 року позивач звернувся через ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги.
За результатами розгляду поданих документів Комісією Міністерства оборони України прийнято рішення, оформлене протоколом від 22 червня 2018 року № 65, про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги з тих підстав, що інвалідність йому встановлена після спливу тримісячного строку з дня звільнення зі строкової військової служби.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю виникає з моменту встановлення інвалідності, а тому тривалість періоду, що минув після звільнення позивача з військової служби, не позбавляє його права на таку допомогу.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 16 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів є гарантованою державою виплатою, що здійснюється особам, які згідно із цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 6 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII у редакції, чинній на момент первинного встановлення позивачу інвалідності, передбачалося призначення та виплата одноразової грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного під час виконання обов`язків військової служби, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби.
Аналогічні умови передбачені Порядком № 975.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Таким чином, визначення дати виникнення права на одноразову грошову допомогу має значення, зокрема, для встановлення законодавства, яке підлягає застосуванню до відповідних правовідносин, однак саме по собі не означає, що встановлення інвалідності у будь-який час після звільнення зі строкової військової служби автоматично породжує право на отримання такої допомоги.
Для виникнення відповідного права необхідна сукупність установлених законом юридичних фактів, до яких для військовослужбовців строкової військової служби належить також дотримання визначеної законодавцем часової умови настання інвалідності.
Саме такого висновку дійшла Судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 26 червня 2018 року у справі № 750/5074/17.
У зазначеній постанові Верховний Суд відступив від раніше сформульованого у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 276/322/17 висновку про те, що військовослужбовці строкової військової служби мають право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі встановлення їм інвалідності незалежно від часу її настання.
Судова палата Верховного Суду сформулювала висновок, відповідно до якого для військовослужбовців строкової військової служби законодавством установлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, якими обмежено проміжок часу, протягом якого у разі встановлення інвалідності виникає право на отримання такої допомоги.
Такий проміжок охоплює період проходження строкової військової служби або не більше трьох місяців після звільнення з неї, якщо інвалідність настала внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце під час проходження служби.
Верховний Суд наголосив, що встановлення інвалідності військовослужбовцю строкової військової служби після спливу передбаченого законом тримісячного строку не породжує права на отримання відповідної одноразової грошової допомоги.
При цьому Судова палата окремо звернула увагу на необхідність розмежування правового статусу військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців, які проходили військову службу в добровільному порядку (за контрактом), оскільки законодавством для цих категорій осіб передбачалися відмінні умови виникнення права на одноразову грошову допомогу.
Колегія суддів ураховує зазначений висновок Верховного Суду відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.
У справі, що розглядається, встановлено, що позивач проходив саме строкову військову службу, з якої був звільнений 19 липня 1986 року.
Натомість III групу інвалідності йому первинно встановлено лише 13 листопада 2017 року.
Отже, між датою звільнення позивача зі строкової військової служби та датою первинного встановлення йому інвалідності минуло понад тридцять один рік.
За таких обставин передбачена законодавством для військовослужбовців строкової військової служби часова умова виникнення права на одноразову грошову допомогу позивачем об`єктивно не дотримана.
При цьому колегія суддів не ставить під сумнів установленого компетентними органами причинного зв`язку захворювання позивача з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії.
Водночас встановлення такого причинного зв`язку є лише однією з передбачених законом передумов для призначення одноразової грошової допомоги та не усуває необхідності відповідності особи іншим установленим законом умовам її отримання.
Інше тлумачення фактично призводило б до неврахування спеціальної норми, якою законодавець безпосередньо визначив часові межі виникнення права на відповідну виплату для військовослужбовців строкової військової служби.
Не змінює наведеного висновку й та обставина, що захворювання позивача пов`язане саме з виконанням обов`язків військової служби, а не лише з її проходженням.
У постанові від 26 червня 2018 року у справі № 750/5074/17 Судова палата Верховного Суду відхилила аналогічні доводи, зазначивши, що виконання обов`язків військової служби здійснюється під час проходження військової служби, а поняття «проходження військової служби» є ширшим та охоплює період виконання обов`язків військової служби.
Колегія суддів також вважає за необхідне надати оцінку посиланням суду першої інстанції на постанови Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі № 816/488/16, від 21 серпня 2018 року у справі № 278/2478/17, від 21 серпня 2018 року у справі № 295/14297/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 741/982/16 та від 22 березня 2018 року у справі № 288/349/17.
Саме на підставі зазначеної практики суд першої інстанції дійшов висновку про те, що застосування статті 16 Закону № 2011-XII пов`язується не з фактом звільнення зі служби, а з часом встановлення інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце під час проходження військової служби, незалежно від строку, який минув після звільнення.
Однак такий підхід не враховує необхідності визначення подібності правовідносин не лише за предметом спору, яким є призначення одноразової грошової допомоги, а й за суб`єктним складом правовідносин, видом військової служби, характером та моментом встановлення інвалідності, а також змістом правових норм, які підлягають застосуванню.
Визначальним для цієї справи є те, що позивач проходив саме строкову військову службу, для якої законодавством установлено спеціальні умови виникнення права на одноразову грошову допомогу.
Крім того, правовий висновок щодо застосування відповідних положень Закону № 2011-XII саме до військовослужбовців строкової військової служби сформульований не звичайною колегією суддів, а Судовою палатою для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 26 червня 2018 року у справі № 750/5074/17.
У цій постанові Судова палата спеціально відступила від попереднього підходу щодо можливості призначення військовослужбовцям строкової військової служби одноразової грошової допомоги незалежно від часу встановлення інвалідності та сформулювала правовий висновок щодо обмеження відповідного періоду трьома місяцями після звільнення зі строкової військової служби.
Отже, саме зазначений палатний висновок підлягає врахуванню під час вирішення цієї справи.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 права на одноразову грошову допомогу лише з огляду на встановлений причинний зв`язок його захворювання з виконанням обов`язків військової служби ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.
Ураховуючи, що позивача звільнено зі строкової військової служби 19 липня 1986 року, а III групу інвалідності йому первинно встановлено 13 листопада 2017 року, тобто після спливу передбаченого законом тримісячного строку, у позивача не виникло права на призначення одноразової грошової допомоги на підставі пункту 6 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII.
Відповідно, рішення Комісії Міністерства оборони України, оформлене протоколом від 22 червня 2018 року № 65, про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги з підстав установлення інвалідності поза межами передбаченого законом тримісячного строку відповідає вимогам законодавства.
За таких обставин у суду першої інстанції були відсутні правові підстави як для визнання дій Міністерства оборони України протиправними, так і для зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права є, зокрема, неправильне тлумачення закону або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував положення Закону № 2011-XII щодо умов виникнення у військовослужбовців строкової військової служби права на одноразову грошову допомогу та не врахував правового висновку Судової палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Керуючись статтями 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2025 року- скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма