Справа № 404/3934/24 
Номер провадження 2-о/404/127/24 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2026 року 

Фортечний районний суд міста Кропивницького
в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.
за участю секретаря Котової К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами окремого провадження в місті Кропивницькому цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_15, про встановлення факту, що має юридичне значення, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування заяви зазначив, що його батько, ОСОБА_1 , з 26 червня 2023 року був призваний по мобілізації до Збройних Сил України і виконуючи бойові завдання загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 поблизу населеного пункту Синьківка Харківської області. Заявник звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 , в якій батько проходив службу на день загибелі, із заявою щодо виплати допомоги на поховання, грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів доплат, належних його батькові, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 . Проте, 01 лютого 2024 року на адресу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 надійшов лист від 29 січня 2024 року № 550, де зазначено, що враховуючи положення Наказу № 260, на даний час, у військової частини відсутні будь-які правові підстави для нарахування йому грошового забезпечення, оскільки він не відноситься до осіб зазначених в пункті 1 вищевказаного наказу, тому як надані довідки ОСББ «Переможець 21» вих. № 04 та № 05 від 04 січня 2024 року про склад сім`ї загиблого та місце його проживання не є належними доказами та не підтверджують факту його спільного проживання однією сім`єю із загиблим, а належним доказом спільного проживання в даному випадку, може бути лише рішення суду про встановлення такого факту. Таким чином, у зв`язку із відсутністю належних доказів, що підтверджують факт спільного проживання з його загиблим батьком, виникла необхідність встановити факт проживання однією сім`єю з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Встановлення даного факту необхідно для нарахування грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших виплат, належних загиблому ОСОБА_2 . 
Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кропивницького від 08 травня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Залучено до участі у справі № 4043934/24, номер провадження 2-о/404/127/24 в якості заінтересованих осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_15. На підставі статтей 84, 294 Цивільного процесуального кодексу України, витребувати у Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 належними чином засвідчену копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.22-23).
Представником заінтересованої особи Міністерства оборони України подано до суду пояснення (вх. № 26411 від 19.06.2024 року), в яких повністю заперечує проти задоволення заяви. Вказують, що Міністерство не погоджується з твердженням заявника, що він проживав разом з батьком. В Єдиному державному реєстрі судових рішень міститься справа №405/5277/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обгрунтоване тривалим не проживанням загиблого в місті Кропивницькому. Водночас, реєстрація загиблого була інша ніж та, за якою живе заявник. В судовому рішенні Ленінського районного суду міста Кіровограда від 22.11.2022 року, яким вирішувався вищевказаний спір йдеться про те, що загиблий був зареєстрований в будинку своїх батьків в листопаді 2004 року. В 2010 року поїхав на заробітки у Львівську область, забрав свої речі і з того часу не з`являвся за місцем своєї прописки. В рішенні є посилання на копію домової книги, за якою з 11.11.2004 року зареєстрований ОСОБА_2 . Така ж інформація міститься в довідці Квартального комітету № 11 Подільського району міста Кропивницького від 03.10.2022 року вих. № 91, згідно якої ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_2 , але не проживає з квітня 2010 року. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований в АДРЕСА_2 . Тобто, зазначеним рішенням підтверджується, що батько заявника був зареєстрований за іншою адресою та поїхав на заробітки у Львівську область. Крім того, встановлення вказаного факту необхідно для отримання виплат, які передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». В даному випадку від встановлення юридичного факту перебування на утриманні залежить виникнення права на отримання статусу члена сім`ї загиблого Захисника України та отримання одноразової грошової допомоги, тому ІНФОРМАЦІЯ_15 повністю заперечує проти задоволення позову. ІНФОРМАЦІЯ_15 наполягає, що зазначена заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки заява про встановлення факту пов`язана з визнанням права на виплати, передбачені законодавством про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, компенсації та гарантії тому і зазначено заінтересованих осіб - ІНФОРМАЦІЯ_15, а встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця. Заявник на даний час не входить до числа осіб, які, згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови №168 мають право на отримання одноразової грошової допомоги. В даному випадку необхідно довести, що допомога батька була основним джерелом засобів до існування. Тому, вважають, що заявник не довів факт знаходження на утриманні у свого батька (а.с. 37-48).
ІНФОРМАЦІЯ_14 звернувся до суду із заявою (вх. № 27056 від 24.06.2026 року), вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 не є заінтересованою особою в даній справі. За наявною інформацією, ОСОБА_1 звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 , щодо виплати йому допомоги на поховання, грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів виплат, належних його батьку ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 . Листом від 29 січня 2024 року вих. № 550 через ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 відмовлено з посиланням на те, що належним доказом спільного проживання заявника та загиблого ОСОБА_2 , в даному випадку, може лише рішення суду про встановлення такого факту. Таким чином в якості заінтересованої особи по данній справі є військова частина НОМЕР_1 . Рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги приймає розпорядник бюджетних коштів - ІНФОРМАЦІЯ_15. ІНФОРМАЦІЯ_1 лише приймає документи від осіб, які можуть звернутися за ОГД, та подає їх за підпорядкованістю у обласний ІНФОРМАЦІЯ_7 , тому рішення суду по справі не вплине на їх права і обов`язками і відповідно вони не є заінтересованою особою. Крім того, звернення ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у лютому 2024 року направлено за підпорядкуванням до ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 49-55).
Представник військової частини НОМЕР_2 подав до суду письмові пояснення (вх. № 12193 від 16.03.2026 року). Зазначає, що в майбутньому судове рішення у вказаній справі може надати можливість заявнику набуття права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вважає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на повному та всебічному з`ясування всіх обставин, на які посилається заявник (а.с. 126-130).
Ухвалою Фортечного районного суду міста Кропивницького від 01 квітня 2026 року витребувано у приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Панчишиної Світлани Станіславівни (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 . Судове засідання відкладено (а.с. 144).
На виконання вимог ухвали Фортечного районного суду міста Кропивницького від 01 квітня 2026 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Панчишиною Світланою Станіславівною подано до суду належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 (вх. № 25401 від 26.05.2026 року) (а.с. 156-172).
Представник заявника в судовому засіданні підтримала подану заяву та просила встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , з підстав зазначених у заяві.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке.
Відповідно до сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) № 342 від 08 листопада 2023 року за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 полковника ОСОБА_4 , його батько ОСОБА_2 , 1975 року народження, виконуючи бойові завдання, здійснюючи заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 поблизу населеного пункту Синьківка Харківської області (а.с. 5). 
Відповідно до сповіщення № 574 від 06 листопада 2023 року за підписом командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , 1975 року народження, загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 перебуваючи у складі механізованого відділення 2 механізованого відділення 2 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 (а.с. 7).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце смерті село Синьківка, Харківська область, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Відділом державної реєстрації смерті у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11 листопада 2023 року, акатовий запис № 2723, лікарським свідоцтвом про смерть № 10-12/2914-ДМ від 09 листопада 2023 року (а.с. 8, 9).
Відповідно до довідки про причину смерті до форми № 106/о № 10-12/2914-ДМ від 09 листопада 2023 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , причина смерті: вибухова травма (а.с. 9).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 05 травня 2003 року виданого Центральним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с. 10).
Отже заявник є сином загиблого, ОСОБА_2 .
Відповідно до заяви ОСОБА_1 на ім.'я Голови ОСББ «Переможець 21» Джулай Тетяни Олександрівни від 04 січня 2024 року, остання засвідчує, що ОСОБА_7 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно не був зареєстрований, але проживав разом з своєю сім`єю з 2003 року (а.с. 14).
Відповідно до довідки № 04 від 04 січня 2024 року виданої Головою правління ОСББ «Переможець 21» Тетяною Джулай ОСОБА_1 , що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Склад сі'»ї: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , уповноважений власник; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зять (не зареєстрований), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , донька; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , онук (а.с. 15).
Згідно довідки № 05 від 04 січня 2024 року виданої Головою правління ОСББ «Переможець 21» Тетяною Джулай батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживав з 2003 року, але не був зареєстрований по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 (свідоцтво про смерть НОМЕР_4 від 11.11.2023) за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_2 разом з ним проживали, вели спільне господарство та були на утриманні: син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , дружина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , теща ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_11 . На даний час, з дня смерті склад сім`ї не змінився (а.с. 16).
На підтвердження факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , заявником надано акти про фактичне проживання осіб за адресою: АДРЕСА_1 ; № 61 від 06 серпня 2023 року, № 9 від 20 березня 2024 року (а.с. 17, 18).
Тобто на підтвердження заявленого факту до матеріалів спарви додано лише довідки про склад сім`ї, які суд вважає недостатніми, та такими, що не спростовують обставин, які були предметом розгляду судової справи про визнання загиблого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням. 
Крім того, самим заявником повідомлено, що його батьки давно розірвали шлюб, тривалий час не проживали разом і переконливих пояснень проживання його загиблого батька з колишньою дружиною (матір`ю заявника) тещою та самим заявником до того, як ОСОБА_2 був мобілізований не навів.
Згідно повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 № 550 від 29 січня 2024 року на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 , розглянувши заяву ОСОБА_1 від 15 листопада 2023 року, щодо виплати йому допомоги на поховання, грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів виплат, належних його батьку ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначено, що належним доказом спільного проживання заявника та загиблого ОСОБА_9 , в даному випадку може бути лише рішення суду про встановлення такого факту. Враховуючи положення Наказу № 260, на даний час, у військової частини відсутні будь-які правові підстави для нарахування йому грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших виплат, належних загиблому ОСОБА_2 , оскільки він не відноситься до осіб зазначених в пункті 1 вищевказаного наказу, тому як надані довідки ОСББ «Переможець 21» вих. № 04 та № 05 від 04 січня 2024 року про склад сім`ї загиблого та місце його проживання не є належними доказами та не підтверджують факту його спільного проживання однією сім`єю із загиблим ОСОБА_2 . В даному випадку належне до виплати загиблому ОСОБА_2 грошове забезпечення та інші виплати виплачуються його спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України. Однак, військова частина, згідно вимог чинного законодавства України, не наділена повноваженнями самостійно визначати коло та черговість спадкоємців померлої особи. Вказані повноваження є виключно компетенцією органів нотаріату. Рекомендовано заявнику - ОСОБА_1 звернутися до органів нотаріату України із заявою про прийняття спадщини померлого ОСОБА_2 . В цьому випадку до спадкової маси, окрім іншого майна померлого, буде входити і право на отримання грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів виплат належних ОСОБА_2 . Після отримання свідоцтва про право на спадщину заявник зможе повторно звернутися з відповідною заявою щодо отримання вищевказаних виплат (а.с. 19).
Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 85340343 від 21.05.2026 року, після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 , заведена спадкова справа приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Панчишиною С.С., номер у спадковому реєстрі 71940283, номер у нотаріуса 8/2024 (а.с. 154). 
З матеріалів вищевказаної спадкової справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Панчишиної С.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 159).
Статтею 1 Конституції України, Україна проголошується правовою державою, і, як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини та громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя. Зобов`язання держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи у Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.
За статтею 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
У частині першій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Під доступом до правосуддя, згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист, як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).
Ухвалюючи рішення 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» (заяви № 7714/06 та № 23654/08), яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення ЄСПЛ у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutiс v Croatia), заява №48778/99).
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
У статті 2 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У частині першій статті 13 Цивільного процессуального кодексу України також визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. А частина третя цієї ж статті прямо декларує, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Частиною першою статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.
Частинами першою та другою статті 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 Цивільного процессуального кодексу України, не є вичерпним.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається Цивільним процесуальним кодексом України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
Такі висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 11 вересня 2024 року в справі № 335/4669/23 (провадження № 61-8050св24), від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав фізичних осіб.
Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, відповідно від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Аналогічні висновки сформульовано у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року в cправі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23), Верховного Суду від 20 листопада 2024 року в справі № 179/986/23 (провадження № 61-10086св24), від 23 жовтня 2024 року в справі № 571/916/22 (провадження № 61-2141св24).
Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суд, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суд повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суд мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, закриває провадження в ній (постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), від 30 січня 2020 року в справі № 287/167/18-ц(провадження № 14-505цс19), від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 грудня 2019 року в справі № 370/2898/16 (провадження № 14-573цс19)).
Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник просив суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .
У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
Водночас, в справах окремого провадження доказуванняю підлягають, викладені в заяві та повідомлені в судовому засіданні у відповідності до положень частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як роз`яснено в пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Судом дослідувалась спадкова справа, заведена після смерті ОСОБА_2 і заявник є єдиним його спадкоємцем.
Водночас, мета встановлення заявленого факту є отримання виплат, які передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і встановлення факту проживання однією сім`є. в даному випадку має інший юридичний наслідок ніж порядок спадкування.
Разом з тим, заявником не доведено належними, допустимими, достатніми та беззаперечними доказми, які б дали змогу дійти висновку про обґрунтованість заяви.
Отже, будь-яких належних та допустимих доказів, які б достовірно та в сукупності «поза розумним сумнівом» підтверджували факт проживання заявника з його загиблим батьком заявником, який є вільним в реалізації своїх процесуальних прав, суду не надано, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, відтак, суд вважає заяву необгрутованною та такою, що не може бути задоволена.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Судові витрати відповідно до частини сьомої статті 294 Цивільного процесуального кодексу України віднести на рахунок заявника.
Керуючись Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтями 4, 10, 11-13, 76, 89, 293, 294, 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд, 
В И Р І Ш И В:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_15, про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.
Судові витрати залишити по фактично понесеними заявником.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ; місце проживання: АДРЕСА_4 ; 
Заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ; місцезнаходження: АДРЕСА_5 ; 
Заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місцезнаходження: АДРЕСА_6 ;
Заінтересована особа: ІНФОРМАЦІЯ_15, код ЄДРПОУ НОМЕР_7; місцезнаходження: АДРЕСА_7.
Повний текст рішення суду складено 08.09.2026 року.

Суддя Фортечного районного 
суду міста Кропивницького Людмила КУЛІНКА 

Суддя Фортечного районного суду 
міста Кропивницького Л. Д. Кулінка