Дата документу 09.09.2026 Справа № 337/5149/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 337/5149/25    Головуючий у 1-й інстанції: Кучерук І.Г.
Провадження №22-ц/807/1787/26     Суддя-доповідач: Мінгазов Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача Мінгазова Р.В.,
суддів: Бредуна Д.С.,
Полякова О.З.,
за участю секретаря Смокотіної В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АЛАМАК`в особі представника Мікули Олега Валерійовича на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2026 року у справі за позовом Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Горбульова Антона Вадимовича в інтересах позивача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АЛАМАК», ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору щодо майна боржника та відновлення становища, яке існувало до порушення права,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Горбульов А.В. в інтересах АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» звернувся до суду з позовом до ТОВ «АЛАМАК», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору щодо майна боржника та відновлення становища, яке існувало до порушення права, у якому вказав, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження № 77401399 з примусового виконання наказу № 917/1044/22, виданого Господарським судом Полтавської області від 04.03.2025 про стягнення з ТОВ «АЛАМАК» на користь АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» 13 721 597,12 грн. пені за порушення строків виконання робіт за період з 29.12.2021 по 29.06.2022, 1 049 739,74 грн. штрафу за порушення строку виконання зобов`язання, 119 961,06 грн. витрат за проведення експертизи та 221 570,04 грн. витрат по сплаті судового збору. Загальний розмір заборгованості за виконавчим провадженням становить 16 623 089,71 грн.
Після відкриття виконавчого провадження було проведено перевірку майнового стану боржника, в тому числі щодо наявності зареєстрованого за боржником рухомого майна та історій операцій з майном. В результаті чого було встановлено, що боржнику на праві приватної власності належав транспортний засіб INFINITI QX80, 2017 року випуску, VIN НОМЕР_1 .
Однак, після відкриття Господарським судом Полтавської області провадження у справі № 917/1044/22 за позовом AT «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» до ТОВ «АЛАМАК» про стягнення 12 927 562,37 грн., боржник відчужив належний йому на праві власності транспортний засіб на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу 2348/2023/3695943 транспортного засобу від 09.03.2023.
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 05.09.2022 прийнято позовну заяву AT «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» до ТОВ «АЛАМАК» про стягнення 12 927 562,37 грн. до розгляду і відкрито провадження у справі № 917/1044/22.
17.09.2024 рішенням Господарського суду Полтавської області у справі № 917/1044/22 стягнуто з ТОВ «АЛАМАК» на користь АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» 13 721 597,12 грн. пені за порушення строків виконання робіт за період з 29.12.2021 по 29.06.2022, 1 049 739,74 грн. штрафу за порушення строку виконання зобов`язання, 119 961,06 грн. витрат за проведення експертизи та 221 570,04 грн. витрат по сплаті судового збору.
04.03.2025 Господарським судом Полтавської області видано судовий наказ № 917/1044/22 на примусове виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 17.09.2024 та постанови Східного апеляційного господарського суду від 04.02.2025, які набрали законної сили 04.02.2025, який в подальшому був пред`явлений до
виконання у зв`язку з чим 05.03.2025 було відкрито виконавче провадження № 77401399.
В результаті вжитих виконавчих дій в межах зазначеного виконавчого провадження було встановлено відсутність у боржника будь-якого рухомого та нерухомого майна, а також грошових коштів.
Отже, після звернення АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення коштів з ТОВ «АЛАМАК» останнє відчужило своє майно на користь ОСОБА_1 , при цьому вже на момент примусового виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 17.09.2024 встановлено відсутність у боржника майна за рахунок якого можливо було б виконати рішення суду, що свідчить про те, що боржник завчасно вивів своє майно з під стягнення з метою унеможливлення звернення стягнення на майно боржника під час примусового виконання рішення.
Покупцем за оспорюваним договором купівлі-продажу транспортного засобу є мати колишнього власника та директора ТОВ «АЛАМАК» Коноваленка О.В. – відповідач ОСОБА_1 . Тобто, син вивів ліквідне майно з підконтрольної йому юридичної особи на користь матері. Ціна продажу є неринковою, що підтверджується листом ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» в якому оцінювач визначив, що орієнтовна середньо ринкова вартість відчуженого боржником транспортного засобу станом на 09.03.2023 становить 3 418 000,00 грн.
Вважає, що враховуючи дату вчинення правочину, суб`єктів оспорюваного правочину та ціни продажу, є обґрунтовані підстави вважати, що боржник та покупець діяли недобросовісно та зловживали правами, оскільки вчинили оспорюваний договір
купівлі-продажу, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на
уникнення сплати боргу та звернення стягнення на таке майно, шляхом відчуження
його на користь пов`язаної особи (син відчужив матері) після того, як Господарським
судом Полтавської області відкрито судове провадження про стягнення значної суми
коштів з ТОВ «АЛАМАК».
Боржник уклав оспорюваний договір купівлі-продажу після того, як позивачем було ініційовано судове провадження № 917/1044/22 про стягнення з відповідача 1 коштів. Сам факт укладання договору боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.
Оспорюваний правочин вчинено 09.03.2023, тобто після того, як АТ
«ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення коштів з ТОВ «АЛАМАК».
Боржник відчужив нерухоме майно на підставі оспорюваного правочину на користь пов`язаної особи, а саме матері власника та директора (на момент відчуження) TOB «АЛАМАК». Фактично син відчужив майно на користь своєї матері. Ціна продажу майна є не ринковою. У боржника відсутнє інше майно за рахунок якого можливо було б виконати рішення суду ухвалене на користь позивача.
Сукупність наведених обставин доводить той факт, що боржник, усвідомлюючи характер свого діяння, недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами, передбачаючи наслідки своїх дій та бажаючи їх настанню, вчинив правочин на шкоду правам інших осіб, зокрема АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО», оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.
З огляду на викладене просив суд визнати недійним договір купівлі-продажу 2348/2023/3695943 транспортного засобу від 09.03.2023, укладеного між ТОВ «АЛАМАК» та ОСОБА_1 на підставі якого підрозділом МВС ТСЦ 2348 зареєстровано право власності на транспортний засіб марка INFINITI модель QX80, 2017 року випуску, колір сірий, VIN НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рама): НОМЕР_1 ) за ОСОБА_1 та відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення транспортного засобу у власність ТОВ «АЛАМАК», а також стягнути з відповідачів судові витрати.
Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2026 року позов задоволено повністю.
Визнано недійним договір купівлі-продажу 2348/2023/3695943 транспортного засобу від 09.03.2023, укладеного між ТОВ «АЛАМАК» та ОСОБА_1 на підставі якого підрозділом МВС ТСЦ 2348 зареєстровано право власності на транспортний засіб марки INFINITI модель QX80, 2017 року випуску, колір сірий (VIN НОМЕР_1 ) за ОСОБА_1 .
Відновлено становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення транспортного засобу марки INFINITI модель QX80, 2017 року випуску, колір сірий (VIN НОМЕР_1 ) у власність ТОВ «АЛАМАК».
Стягнуто з ТОВ «АЛАМАК» і ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі по 12 250 грн. 28 коп. з кожного, а всього 24 500 грн. 55 коп. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ТОВ «АЛАМАК» в особі представника Микули О.В. подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що спірний правочин було укладено після звернення позивача до господарського суду та відкриття провадження у справі, а продаж здійснено на користь пов`язаної особи, але самі по собі зазначені обставини, за відсутності інших кваліфікуючих ознак (продаж за неринковою ціною, відсутність оплати за товар, відсутність у боржника іншого майна, на яке може бути здійснено звернення стягнення), не свідчать про фраудаторний характер укладеного правочину. апелянт стверджує, що діючим законодавством особі, до якої пред`явлено позов, не заборонено розпоряджатися належним йому майном, та не обмежено коло осіб, з якими можливо укладання правочинів. За умови, що такий правочин не призводить до зменшення майнової маси боржника та не направлений на унеможливлення виконання судового рішення, він не може вважатися фраудаторним. В свою чергу, про зменшення майнової маси боржника та виведення майна може свідчити продаж за заниженою (неринковою) ціною, відсутність оплати за договором, відсутність іншого майна на балансі боржника. В той же час під час розгляду справи в суді першої інстанції наявність вищезазначених кваліфікуючих обставин фраудаторного правочину не було доведено належними доказами, а також прямо спростовується матеріалами справи.
АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» в особі представника Маєра В.І. подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що доводи, викладені в апеляційній скарзі спростовуються матеріалами справи та документальними доказами дослідженими судом, що виключає обґрунтованість та законність аргументів, покладених в основу апеляційної скарги. З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Горбульов А.В. також подав до суду відзив на апеляційну скаргу в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін пославшись на те, що ТОВ «АЛАМАК» відчужило на користь ОСОБА_1 транспортний засіб за ціною, яка в 6,5 разів є нижчою за середньо ринкову. А обраний позивачем спосіб захисту у повній мірі відповідає правовим позиціям Верховного Суду, висловленим у справах стосовно оскарження фраудаторних правочинів. 
В судовому засіданні представник ТОВ «АЛАМАК» - адвокат Коломієць С.С. підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову відмовити.
Представник АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» - Гончарова А.С. в судовому засіданні наполягала на доводах викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Приватний виконавець Горбульов А.В. в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі, підтримав відзив на апеляційну скаргу, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином шляхом надіслання судової повістки до Електронного кабінету, причин неявки суду не повідомила, заяв або клопотань до суду не надсилала.
Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи встановлені ознаки фраудаторного правочину - оспорюваного договору купівлі-продажу транспортного засобу № 2348/2023/3695943 від 09.03.2023, укладення якого спрямоване на перехід права власності на автомобіль із метою приховання майна від виконання в майбутньому рішення суду про стягнення коштів.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ухвалою Господарського суду Полтавської області від 05.09.2022 прийнято до розгляду і відкрите провадження за позовною заявою АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» до ТОВ «АЛАМАК» про стягнення 12 927 562,37 грн.
09.03.2023 між ТОВ «АЛАМАК» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу 2348/2023/3695943 транспортного засобу марки INFINITI модель QX80, 2017 року випуску, колір сірий, VIN НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рама): НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований за продавцем 06.01.2021. Відповідно до п. 3.1 договору, за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 441784 грн. 
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 17.09.2024 позовні вимоги АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» задоволені частково і стягнуто з ТОВ «АЛАМАК» 13 721 597,12 грн. пені за порушення строків виконання робіт за період з 29.12.2021 по 29.06.2022, 1 049 739,74 грн. штрафу за порушення строку виконання зобов`язання, 119 961,06 грн. витрат за проведення експертизи та 221 570,04 грн. витрат по сплаті судового збору. Також відмовлено у задоволенні зустрічного позову ТОВ «АЛАМАК».
04.03.2025 Господарським судом Полтавської області видано Наказ про примусове рішення по справі 917/1044/22 відповідно до якого на виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 17.09.2024 та постанови Східного апеляційного господарського суду від 04.02.2025, які набрали законної сили 04.02.2025, Стягнути з ТОВ «АЛАМАК» на користь АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» 13 721 597,12 грн. пені за порушення строків виконання робіт за період з 29.12.2021 по 29.06.2022, 1 049 739,74 грн. штрафу за порушення строку виконання зобов`язання, 119 961,06 грн. витрат за проведення експертизи та 221 570,04 грн. витрат по сплаті судового збору.
Постановою Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Горбульова А.В. від 05.03.2025 року відкрите виконавче провадження ВП 77401399 з виконання Наказу № 917/1044/22 виданого 04.03.2025 Господарським судом Полтавської області про стягнення з ТОВ «АЛАМАК» на користь АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» 13 721 597,12 грн. пені за порушення строків виконання робіт за період з 29.12.2021 по 29.06.2022, 1 049 739,74 грн. штрафу за порушення строку виконання зобов`язання, 119 961,06 грн. витрат за проведення експертизи та 221 570,04 грн. витрат по сплаті судового збору.
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 03.04.2025 року відмовлено ТОВ «Аламак» в задоволенні скарги на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Горбульова А.В. щодо прийняття до виконання заяви стягувача та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 77401399 від 05.03.2025 року.
Відповідно до наданого стороною позивача суду витягу з Опендатабот, ТОВ «АЛАМАК» мало станом на 2022 рік активів 38 833 000 грн., чистого прибутку 635 000 грн., дохід 12 544 000 грн.; на 2023 рік активів 88 659 000 грн., чистого прибутку 2 461 000 грн., дохід 41 497 000 грн.; на 2024 рік активів 20 454 000 грн., чистого прибутку 2 773 000 грн., дохід 81 263 000 грн. До 27.01.2025 керівником ТОВ «АЛАМАК» був ОСОБА_4 . 
Згідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_4 являється сином ОСОБА_1 .
Відповідно до листа ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» від 02.09.2025, повідомлено, що без огляду транспортного засобу визначити ринкову вартість не є можливим. Але згідно методики оцінки транспортних засобів інформує, що середньо ринкова вартість транспортного засобу INFINITI модель QX80, 2017 року випуску, колір сірий, згідно бюлетеня автотоварознавця, станом на 09.03.2023 становить 3 418 000 грн., станом на 30.07.2025 – 1 330 570 грн.
Відповідно до довідки ДП «Держреєстри України» від 10.03.2025, згідно даних основного реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, станом на 10.03.2025 ТOB «АЛАМАК» (ЄДРПОУ 36163334) не зберігає зерно на зернових складах, підключених до основного реєстру складських документів на зерна та зерна, прийнятого на зберігання.
Відповідно до довідки РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях від 13.03.2025 згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів станом на 12.03.2025 за ТОВ «АЛАМАК», ЄДРПОУ 36163334, транспортні засоби не зареєстровані.
Згідно з електронного витягу з АСВП, залишок котів на рахунках сумарно складає 110,89 грн.
Відповідно до довідки ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 27.03.2025 станом на 31.12.2012 за даними Державного реєстру земель на території Запорізького району Запорізької області право власності, постійного користування чи оренди на земельні ділянки за особою, яка зазначена у вимозі не зареєстровано.
Згідно до балансу ТОВ «АЛАМАК» про фінансовий стан на 30.09.2025, на кінець звiтного перiоду A К Т И В (тис. грн.) Необоротні активи склали 1 208; Оборотні активи 15 127; Необоротні активи, утримувані для продажу, та групи вибуття 16 335. Пасив: Власний капітал (8 161); Поточні зобов`язання і забезпечення 24 496; Зобов`язання, пов`язані з необоротними активами, утримуваними для продажу, та групами вибуття 16 335.
Відповідно до Контракту № 20/US/0720 GardenCity від 20.07.2020 ТОВ «АЛАМАК» придбало у компанії G & G AutoSafes LLC, транспортні засоби, які надалі іменуються «товар», відповідно до Додатків до даного Контракту, а саме INFІNITI QX 80, 2018 V in JN 8AZ2NH4J9192292 за ціною 21 527,00 доларів США.
Згідно електронного декларування вартість транспортного засобу: Легковий автомобіль, такий, що використовувався 1 шт.: Марка автомобіля: "INFINITI"; Модель: "QX80"; Номер кузову (VIN): НОМЕР_1 ; Тип двигуна: бензиновий, з робочим об`ємом циліндрів - 5552 см3; Номер двигуна: нема даних; Календарний рік виготовлення: 2017; Модельний рік виготовлення: 2018; Тип кузова: універсал; Колір: сірий; Колісна формула: 4х4, оцінений в 21 527,00 доларів США, що за обмінним курсом складало 609 567,14 грн.
Автомобіль має пошкодження: Бампер передній (деформований, демонтований), спойлер бампера переднього (деформований, демонтований), решітка радіатора (деформована, демонтована), панель решітки радіатора (деформована, демонтована), фара ліва (відсутня), фара права (відсутня), кронштейн бампера переднього(деформований), повітропровід передній (деформований), радіатор (деформований), накладка крила переднього лівого (деформована, демонтована), накладка крила переднього правого (деформована, демонтована), накладка крила заднього лівого (деформована, демонтована), накладка крила заднього правого (деформована), бампер задній (відсутній), спойлер бампера заднього (відсутній), двері задка (деформовані), кронштейн бампера заднього (деформований), закриваюча панель задня (деформована), пошкодження ЛФП по всьому автомобілю.
Відповідно до Видаткової накладної № 1 від 09.03.2023 ОСОБА_1 за договором купівлі продажу № 2348/2023/3695943 транспортного засобу від 09.03.2023 має сплатити 530 140 грн. з яких ПДВ 88 356,8 грн. за автомобіль INFINITI QX80, номерний знак НОМЕР_3 .
Відповідно до платіжних інструкцій № 131256807 від 24.03.2023, на суму 150 000 грн., № 131052469 від 22.03.2023 на суму 150 000 грн., № 131151004 від 23.03.2023 на суму 49 000 грн., № 131145648 від 23.03.2023 на суму 150 000 грн., №131590308 від 28.03.2023 на суму 31 140,80 грн. ОСОБА_1 сплачено ТОВ «АЛАМАК» згідно до договору купівлі продажу № 2348/2023/3695943 від 09.03.2023 грошову суму в 530 140,80 грн.
Відповідно до Оборотно-сальдової відомості по рахунку 15 ТОВ «АЛАМАК» за грудень 2025 р., Сальдо на кінець періоду 1 207 292,00.
Відповідно до Оборотно-сальдової відомості по рахунку 281 ТОВ «АЛАМАК» за грудень 2025 р., Сальдо на кінець періоду 1 154 467,50.
Відповідно до Оборотно-сальдової відомості по рахунку 31 ТОВ «АЛАМАК» за грудень 2025 р., Сальдо на кінець періоду 711 723,67.
Відповідно до Оборотно-сальдової відомості по рахунку 361 ТОВ «АЛАМАК» за грудень 2021- 2025 р., Поточне Сальдо 830959,8. 
Відповідно до Оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 ТОВ «АЛАМАК» за грудень 2025 р., Сальдо на кінець періоду 362 043.8.
Відповідно до Оборотно-сальдової відомості по рахунку 632 ТОВ «АЛАМАК» за грудень 2020-2025 р., Сальдо на кінець періоду 1 370 817.61.
Відповідно до Видаткової накладної № РН-0000053 від 16.10.2019, ТОВ «АЛАМАК» було придбано Пластикове покриття для підлоги на суму 1 448 750.40 грн.
Відповідно до Видаткової накладної № 30 від 13.02.2025 ТОВ «АЛАМАК» було придбано Ізолятор ІФ, Ізолятор І ПСУ, Ізолятор ІП 2, Корпус пластиковий КПС, Термостійкий електроізоляційний лак КО-916, Склотекстолітовий циліндр СЦ на загальну суму 7 654 700,00 грн.
Відповідно до Видаткової накладної № 0504-000019 від 05.04.2022 ТОВ «АЛАМАК» було придбано Насіння соняшника Белла ЕС укр., Насіння соняшника Белла ЕС (імп), Соняшник (насіння) СИ Бакарді КЛП на загальну суму 1 019 060,36 грн.
Відповідно до Видаткової накладної № 0504-000018 від 05.04.2022 ТОВ «АЛАМАК» було придбано Фунгіцид Фенікс Дуо, Гербіцид Грізний, Канонир Дуо, Протруйник Вітавакс, Гербіцид Дисулам, Гербіцид Основа, Гербіцид Харнес, Гербіцид Капрал, КС на загальну суму 1 551 468,18 грн.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного. 
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.
Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.
Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, провадження № 61-7013св20; постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц (провадження № 61-28728сво18); постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, провадження № 14-182цс21).
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).
Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».
Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:
- особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»;
- наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);
- враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення;
- особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 747/306/19 (провадження № 61-1272св20).
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19, провадження № 61-8593св21).
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі).
В ЦК України закріплений підхід, за яким оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).
Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».
Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц, провадження № 61-13417св21).
Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 523/17429/20, провадження № 61-2612св23).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України».
Тобто Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України).
Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 569/6427/16, провадження № 61-39814св18.
Верховний Суд вже звертав увагу, що договором, який вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18, провадження № 61-17511св19).
Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20, провадження № 12-60гс21 сформулювала наступні висновки щодо виявлення ознак фраудаторного правочину у справі:
- порушення загальних засад цивільного законодавства (засад справедливості, добросовісності та розумності), визначених імперативно пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України, які мають наслідком вихід учасниками правочину за межі здійснення цивільних прав, наданих договором чи актами цивільного законодавства, з наміром завдати шкоди іншій особі (частина третя статті 13 ЦК України) може бути самостійною підставою недійсності правочину (пункт 10.5);
- фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору (пункт 10.26);
- У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах (пункт 10.27);
- правочини, які вчиняються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути неправомірною та недобросовісною. Отже, правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Відтак правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними і зводяться до зловживання правом (пункт 10.34);
- метою доброчесного боржника повинне бути добросовісне виконання всіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надання своєчасного та справедливого задоволення (сатисфакції) прав і правомірних інтересів кредитора, зокрема у процедурі банкрутства (пункт 10.36);
- договір, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатним, так і безоплатним. Він може бути як одностороннім, так і багатостороннім за складом учасників, які об`єднуються спільною метою щодо вчинення юридично значимих дій. Застосування конструкції фраудаторності при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент (контрагенти), з яким (якими) боржник учиняє оспорюваний договір; ціна договору (ринкова / неринкова), наявність / відсутність оплати ціни договору контрагентом боржника; дотримання процедури (черговості) при виконанні зобов`язань, якщо така процедура визначена законом імперативно;
- учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів (пункт 10.39);
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який встановив, що: спірний правочин - договір купівлі продажу транспортного засобу № 2348/2023/3695943 від 09.03.2023, укладений між ТОВ «АЛАМАК», в особі директора Коноваленка О.В., та його матір`ю ОСОБА_1 , 1946 року народження, при відсутності відомостей про наявність у останньої права керування транспортними засобами; транспортний засіб було реалізовано, відповідно до договору купівлі продажу транспортного засобу № 2348/2023/3695943 від 09.03.2023 року, за ціною 441 784 грн. (без ПДВ); сам транспортний засіб був придбаний ТОВ «АЛАМАК» за Контрактом № 20/US/0720 GardenCity від 20.07.2020 за ціною 21 527 доларів США, що за обмінним курсом складало 609 567,14 грн., також ТОВ «АЛАМАК» понесло витрати на оформлення транспортного засобу на території України, що відображено в електронній декларації; транспортний засіб при придбанні у 2020 році мав численні пошкодження, деформування, демонтаж комплектуючих, і таким чином вочевидь потребував відновлювального ремонту, що не могло не позначитися на його подальшій вартості; ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» без огляду транспортного засобу не зміг визначити його ринкову вартість, однак посилаючись на методику оцінки транспортних засобів вказав, що середньо ринкова вартість транспортного засобу, згідно бюлетеня автотоварознавця, станом на 09.03.2023 становила 3 418 000 грн., а станом на 30.07.2025 – 1 330 570 грн.; на час укладення оспорюваного правочину - договору купівлі продажу транспортного засобу № 2348/2023/3695943 від 09.03.2023, посадовим особам ТОВ «АЛАМАК» було вочевидь відомо про наявність у Господарському суді Полтавської області справи за вимогою позивача АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» про стягнення грошових коштів, провадження по якій було відкрито 05.09.2022; наданими суду документами неможливо достеменно встановити наявність у боржника ТОВ «АЛАМАК» іншого майна, його місцезнаходження, за рахунок якого можливо було б примусово виконати рішення Господарського суду Полтавської області від 17.09.2024 року; надані суду докази свідчать про фактичну відсутність коштів боржника ТОВ «АЛАМАК» на рахунках в банках на які можливо звернути стягнення.
На переконання колегії суддів сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідачі діяли недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на майно ТОВ «АЛАМАК» як боржника.
Матеріали справи не містять доказів наявності у ТОВ «АЛАМАК» іншого майна, за рахунок якого можливо виконати рішення Господарського суду Полтавської області. Також відсутні дані, що ТОВ «АЛАМАК» виконало наказ № 917/1044/22, виданий Господарським судом Полтавської області від 04.03.2025, і в судовому засіданні апеляційного суду представники сторін підтвердили факт невиконання судового наказу, на час розгляду справи апеляційним судом. 
Крім того, колегія суддів враховує, що директор ТОВ «АЛАМАК» ОСОБА_4 здійснив відчуження транспортного засобу на користь матері ОСОБА_1 , тобто спірне майно залишилось у користуванні ОСОБА_1 , однак вибуло з власності ТОВ «АЛАМАК», що також свідчить про недобросовісну поведінку відповідачів та намагання уникнути відповідальності за рахунок спірного майна.
В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.
Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може.
Установивши, що оспорюваний договір купівлі-продажу, укладений 09.03.2023 між ТОВ «АЛАМАК» в особі Коноваленка О.В. та ОСОБА_1 , за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, а вчинений з метою уникнення відповідальності відповідача за рахунок цього майна, що є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову приватного виконавця Горбульова А.В.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що продаж спірного автомобілю було проведено за його реальною ринковою ціною, оскільки а ні в ході розгляду справи в суді першої інстанції, а ні в ході апеляційного розгляду представниками відповідачів не надано жодного доказу в підтвердження, як вартості спірного автомобілю, так і його стану на час продажу.
Відповідно ч.ч. 1. 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Доводи апеляційної скарги про те, що спірний правочин було укладено до винесення рішенням Господарського суду Полтавської області у справі № 917/1044/22, не заслуговує на увагу, оскільки обставини, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору, перевіряються у сукупності, а провадження у справі № 917/1044/22 було відкрито 05.09.2022, тобто за шість місяців до укладення спірного правочину.
Суд першої інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, не встановлено.
Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.
Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст.ст. 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АЛАМАК`в особі представника ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2026 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови суду складено 11.09.2026.

Головуючий суддя       Р.В. Мінгазов

Судді:         Д.С. Бредун

О.З. Поляков