Справа № 420/15271/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
1. Визнати протиправним та скасувати Рішення № 155250037372 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.04.2026 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ,
2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження військової строкової служби 21.10.1986 по 01.11.1988, та періоди роботи з 01.01.1992 по 22.03.1993, з 20.05.1993 по 01.11.2000, з 02.11.2000 по 16.11.2001, з 17.11.2001 по 15.01.2004 та з 05.02.2004 по 12.09.2012, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 19.03.2026 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що працівник не несе відповідальності за порушення порядку заповнення його трудової книжки, а тому період проходження військової строкової служби має бути зарахований до страхового стажу. Також, положення Закону №2783-ІХ підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022р. Отже, будь-які законні передумови для незарахування періодів роботи з 01.01.1992 по 22.03.1993. 3 20.05.1993 по 01.11.2000, з 02.11.2000 по 16.11.2001, з 17.11.2001 по 15.01.2004 та з 05.02.2004 по 12.09.2012, відсутні.
Ухвалою від 01.06.2026 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
16.06.2026 року від представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на адміністративний позов, згідно якого останній з позовними вимогами не погоджується та просить у задоволенні позову відмовити. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято Рішенням №155250037372 від 24.04.2026, яким Позивачу на підставі п.4 ст. 115 Закону №1058 відмовлено в призначені пенсії за віком в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи, визначеного законодавством (25 років) в зв`язку з відсутністю довідки про безпосередню участь у бойових діях. За результатами розгляду документів наданих Позивачем до заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не врахувало до загального страхового стажу період проходження військової строкової служби з 21.10.1986 по 01.11.1988 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки в трудовій книжці відсутня дата видачі військового квитка. Військовий квиток до заяви Позивач не надав. Між тим, в наданій архівній довідці №З/П- 33525 від 18.08.2016 не можливо визначити період проходження військової служби та служби в період бойових дій та не враховано до загального страхового стажу період роботи на території російської федерації з 01.01.1992 по 22.03.1993, з 20.05.1993 по 01.11.2000, з 02.11.2000 по 16.11.2001, з 17.11.2001 по 15.01.2004 та з 05.02.2004 по 12.09.2012, оскільки відповідно до листа Мінсоцполітики №37/0/2-23/41 від 03.01.2023 року з 01.01.2023 року росія припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, тобто до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території ррфср по 31.12.1991 року. Позивачем до заяви не надано довідку відповідно додатку №2 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних запитів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.
Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджує паспорт № НОМЕР_2 .
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_3 від 13.05.2017.
17.04.2026 р. позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Заява про призначення пенсії була передана до розгляду ГУ ПФУ в Дніпропетровській області за принципом екстериторіальності.
Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 24.04.2026 року № 155250037372 було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. 
У рішенні зазначено, що страховий стаж становить 6 років 4 місяці 16 днів. 
Результати розгляду документів, доданих до заяви: 
- не враховано до загального страхового стажу період проходження військової строкової служби з 21.10.1986 по 01.11.1988 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки в трудовій книжці відсутня дата видачі військового квитка. Військового квитка заявник не надав.
У наданій архівній довідці №З/П- 33525 від 18.08.2016 не можливо визначити період проходження військової служби та служби в період бойових дій.
- не враховано до загального страхового стажу період роботи на території російської федерації з 01.01.1992 по 22.03.1993, з 20.05.1993 по 01.11.2000, з 02.11.2000 по 16.11.2001, з 17.11.2001 по 15.01.2004 та з 05.02.2004 по 12.09.2012, оскільки відповідно до листа Мінсоцполітики №37/0/2-23/41 від 03.01.2023 року з 01.01.2023 року росія припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, тобто до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території ррфср по 31.12.1991 року.
Заявником не надано довідку відповідно додатку №2 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних запитів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.
Вирішено: на підставі п. 4 ст. 115 Закону № 1058 відмовити в призначенні пенсії за віком в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи, визначеного законодавством (25 років) в зв`язку з відсутністю довідки про безпосередню участь у бойових діях. 
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи із числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону із числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Відповідно до п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком: військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, які брали участь у бойових діях, безпосередню участь в АТО/ООС та/або в обороні України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації: документи про проходження військової служби (служби); довідка згідно з додатком 2 до Порядку підтвердження наявного стажу роботи або документи про безпосередню участь в АТО/ООС, передбачені Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій, або документи військових частин (органів, підрозділів), підприємств, установ та організацій про безпосередню участь в обороні України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації.
Так, відповідно до п. 6 Порядку №637 для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: - військові квитки; - довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; - довідки архівних і військово-лікувальних установ. Військова служба у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, зараховується до стажу роботи на підставі довідок територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, які видаються в порядку, що визначається Міноборони.
Форма довідки про участь у бойових діях передбачена додатком 2 до Порядку № 637.
Зокрема, вона видається територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, і містить відомості про те, що про те, що особа проходила військову службу в складі діючої армії в період бойових дій (в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських загонах і з`єднаннях) і зазначена служба підлягає зарахуванню до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.
При цьому, з аналізу приписів статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" слідує, що підтвердженню для призначення пенсії, насамперед, підлягають не обставини тривалості участі військовослужбовця у бойових діях, а сам факт такої участі.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 24.04.2026 року № 155250037372 відмовлено в призначені пенсії, оскільки відсутній необхідний страховий стаж роботи, визначений законодавством (25 років) в зв`язку з відсутністю довідки про безпосередню участь у бойових діях. 
При цьому, судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що до заяви про призначення пенсії за віком позивачем надано, зокрема, посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 13.05.2017.
Верховний Суд у постанові від 06.11.2018 року по справі № 591/3086/16-а зазначив, що участь військовослужбовця у бойових діях може підтверджуватись і фактом набуття статусу учасника бойових дій у розумінні статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та відповідним посвідченням».
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29.08.2018 у справі № 295/1129/17.
Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначені Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 (надалі - Положення № 302).
Пунктом 3 Положення № 302 передбачено, що відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Учасникам бойових дій (стаття 6 Закону № 3551-XII) видаються посвідчення з написом "Посвідчення учасника бойових дій" та нагрудний знак "Ветеран війни - учасник бойових дій".
Згідно п. 2 Положення № 302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.
Отже, повноваження щодо перевірки наявності у особи права на отримання статусу учасника бойових дій, в тому числі й перевірки факту чи брала така особа участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії, належать органам, які видають "Посвідчення учасника бойових дій".
Відповідно до пункту 7 Положення № 302 такими органами є Мін`юст, органи Міноборони, МВС, Національної поліції, ДСНС, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Управління державної охорони, ДФС, Адміністрації Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, а також Держспецтрансслужби за місцем реєстрації ветерана.
Таким чином, посвідчення учасника бойових дій є належним документом, що підтверджує статус учасника бойових дій та надає особі право користування пільгами, встановленими законом, в тому числі й пільгами щодо дострокового призначення пенсії.
Будь-яких доказів на підтвердження того, що посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 13.05.2017року було визнане недісним, відповідачами, суб`єктами владних повноважень, суду не надано. 
Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, з зазначеного вище вбачається, що страховий стаж отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі за текстом - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Системний аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.
Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 у справі №235/805/17, від 06.12.2019 у справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі №500/1561/17, від 05.12.2019 у справі №242/2536/16-а.
З матеріалів справи слідує, що до страхового стажу не зараховано: 
- період проходження військової строкової служби з 21.10.1986 по 01.11.1988 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки в трудовій книжці відсутня дата видачі військового квитка. Військового квитка заявник не надав. В наданій архівній довідці №З/П- 33525 від 18.08.2016 не можливо визначити період проходження військової служби та служби в період бойових дій.
- період роботи на території російської федерації з 01.01.1992 по 22.03.1993, з 20.05.1993 по 01.11.2000, з 02.11.2000 по 16.11.2001, з 17.11.2001 по 15.01.2004 та з 05.02.2004 по 12.09.2012, оскільки відповідно до листа Мінсоцполітики №37/0/2-23/41 від 03.01.2023 року з 01.01.2023 року росія припиняє участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, тобто до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території ррфср по 31.12.1991 року.
При цьому, згідно трудової книжки НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , позивач в період з 21.10.1986 по 01.11.1988 проходив службу в рядах радянської армії. Підстава внесення запису: військовий квиток № НОМЕР_4 .
Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року №58 (далі за текстом - Інструкція №58).
Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом.-після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до п.2.6 Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції №58).
Системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновку, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 №301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Відтак, відсутність у трудовій книжці дати видачі військового квитка не повинна зумовлювати для особи негативних наслідків у вигляді відмови в зарахуванні спірних періодів проходження військової служби, оскільки позивач як працівник не може нести відповідальності за ведення обліку трудової книжки.
Посилання відповідача на відсутність військового квитка в поданих до пенсійного органу документах суд визнає безпідставним, оскільки згідно з частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Також, суд зазначає, що періоди роботи із з 01.01.1992 по 22.03.1993, з 20.05.1993 по 01.11.2000, з 02.11.2000 по 16.11.2001, з 17.11.2001 по 15.01.2004 та з 05.02.2004 по 12.09.2012 визначені згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , що не оспорюється учасниками справи.
Разом з тим, спірною є виключно позиція відповідача, яка зводиться до того, що із 01.01.2023 р. неможливо враховувати трудовий стаж, який набутий на території Російської Федерації.
Проте, суд зазначає, що при вирішенні питання про зарахування до страхового стажу періодів роботи, набутих на території Російської Федерації, необхідно ураховувати: Угоду про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (Угода припинила дію для України 19 червня 2023 року); Угоду між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року (Угода припинила дію 04 липня 2023 року); Угоду про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року та Протокол про внесення змін і доповнень до Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 25 листопада 2005 року (Угода та Протокол зупинені у відносинах України з Російською Федерацією та Республікою Білорусь 25 липня 2023 року).
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Усі витрати, пов`язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами (стаття 3). Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5). Призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою (частини перша і друга статті 6).
Згідно з абзацами другим і третім статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Відповідно до статті 11 цієї Угоди документи, видані з метою реалізації цієї Угоди на території однієї Сторони за встановленою формою, або їх копії, засвідчені в установленому порядку, приймаються на території іншої Сторони без легалізації.
Відповідно до частини другої статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів від 15 квітня 1994 року, кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для здійснення трудової діяльності документи і завірений, у встановленому на території Сторони виїзду порядку, їх переклад державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами. У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату щомісячно.
Отже, згідно з наведеними положеннями міжнародних договорів стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчислення. Обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають. На момент роботи позивача на території Російської Федерації наведені міжнародні договори були чинними міжнародними договорами України і, отже, підлягають застосуванню до спірних відносин. Суд у складі колегії суддів вважає за підставне вказати, що припинення участі Російської Федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року також не є підставою для відмови у зарахуванні спірного стажу роботи позивача до стажу, який враховується для призначення пенсії, адже стаж набутий до цього моменту.
Суд зазначає, що позивач працював на території Російської Федерації до набрання чинності 23.12.2022р. Законом України від 01.12.2022 р. №2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Отже, позивач не позбавлений права на врахування до свого трудового стажу періодів роботи на території Російської Федерації у зв`язку із зупиненням дії та виходом України з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року.
Наведені висновки у цій справі узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, які викладені у постановах від 03.11.2025 р. у справі № 560/129/24, від 28.01.2025р. у справі №620/3530/22, від 18.11.2024 р. у справі № 340/4436/23 тощо.
З огляду на вищевикладене, період військової служби з 21.10.1986 по 01.11.1988 та періоди роботи з 01.01.1992 по 22.03.1993, з 20.05.1993 по 01.11.2000, з 02.11.2000 по 16.11.2001, з 17.11.2001 по 15.01.2004 та з 05.02.2004 по 12.09.2012 підлягає зарахуванню позивачу до страхового стажу, а рішення про відмову у призначенні пенсії № 155250037372 від 24.04.2026 підлягає скасуванню.
Що стосується вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження військової строкової служби з 21.10.1986 по 01.11.1988, та періоди роботи з 01.01.1992 по 22.03.1993, з 20.05.1993 по 01.11.2000, з 02.11.2000 по 16.11.2001, з 17.11.2001 по 15.01.2004 та з 05.02.2004 по 12.09.2012, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 19.03.2026 року, суд зазначає таке.
З урахуванням періоду проходження строкової військової служби з 21.10.1986 по 01.11.1988, та періоду роботи з 01.01.1992 по 22.03.1993, з 20.05.1993 по 01.11.2000, з 02.11.2000 по 16.11.2001, з 17.11.2001 по 15.01.2004 та з 05.02.2004 по 12.09.2012, які за висновками суду були протиправно не враховані відповідачами до страхового стажу, позивач вказаним вимогам для призначення пенсії відповідає, а тому в даному випадку дискреційні повноваження у пенсійного органу у питанні призначити пенсію чи відмовити в її призначенні - відсутні. 
Однак, з матеріалів справи слідує, що заява позивача про призначення пенсії, за якою прийняте оскаржуване рішення, розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за принципом екстериторіальності. 
Тобто, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23 та від 07.05.2024 у справі №460/38580/22.
Також суд враховує, що оскаржуване рішення було прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за заявою позивача від 17.04.2026, а не від 19.03.2026, як зазначає позивач у позові.
Тому, задовольняючи вимоги позивача, суд вказує дату заяви про призначення пенсії (17.04.2026), за якою приймалося рішення № 155250037372 від 24.04.2026.
Відтак, з урахуванням вищевикладеного суд вважає, що наявні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження військової строкової служби 21.10.1986 по 01.11.1988, та періоди роботи з 01.01.1992 по 22.03.1993, з 20.05.1993 по 01.11.2000, з 02.11.2000 по 16.11.2001, з 17.11.2001 по 15.01.2004 та з 05.02.2004 по 12.09.2012, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 17.04.2026 року.
При цьому, підстави для задоволення вимог позивача до ГУ ПФУ в Одеській області суд не вбачає, оскільки вказаний орган заяву позивача від 17.04.2026 не розглядав та не має повноважень на її повторний розгляд.
Отже, в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Тому, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, який прийняв протиправне рішення, на користь позивача підлягає сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1331,20 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 20987385), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, код ЄДРПОУ 21910427) – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 155250037372 від 24.04.2026 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження строкової військової служби з 21.10.1986 по 01.11.1988, та періоди роботи з 01.01.1992 по 22.03.1993, з 20.05.1993 по 01.11.2000, з 02.11.2000 по 16.11.2001, з 17.11.2001 по 15.01.2004 та з 05.02.2004 по 12.09.2012, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 17.04.2026 року.
У задоволенні решти позову - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 понесенні судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів