ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 300/3850/24 пров. № А/857/31268/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Затолочного В.С.,
суддів: Глушка І.В., Судової-Хомюк Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року про прийняття звіту у справі № 300/3850/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дії та бездіяльності протиправними (ухвала суду першої інстанції прийнята суддею Гомельчуком С.В. в м. Івано-Франківську в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 у справі № 300/3850/24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (далі також – ОСОБА_1 , позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі також – відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2024 року у справі № 300/3850/24 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог за період з 06.02.2023 по 07.03.2023 та прийнято в цій частині нове судове рішення, яким позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі також – Постанова № 168) в розмірі до 70000 гривень за період з 06.02.2023 по 07.03.2023. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168 в розмірі до 70000 гривень за період з 06.02.2023 по 07.03.2023 з урахуванням виплачених сум. В решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2024 року у справі № 300/3850/24 – залишено без змін.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.08.2025 встановлено судовий контроль за виконанням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі № 300/3850/24. Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 в строк протягом 30 днів з моменту отримання даної ухвали подати до Івано-Франківського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі № 300/3850/24.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.10.2025 відмовлено у прийнятті звіту ВЧ НОМЕР_1 про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі № 300/3850/24. Встановлено новий строк для подання відповідачем звіту про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі № 300/3850/24 до 10.11.2025.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.11.2025 відмовлено у прийнятті звіту ВЧ НОМЕР_1 про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025 у справі № 300/3850/24. Встановлено новий строк для подання відповідачем звіту про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025 у справі № 300/3850/24 до 20 грудня 2025 року.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.12.2025 відмовлено у прийнятті звіту ВЧ НОМЕР_1 про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025 у справі № 300/3850/24. Встановлено новий строк для подання відповідачем звіту про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025 у справі № 300/3850/24 до 29.01.2026.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 відмовлено прийнятті звіту ВЧ НОМЕР_1 про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025 у справі №300/3850/24. Встановлено новий строк для подання відповідачем звіту про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025 у справі № 300/3850/24 до 28.02.2026.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 відмовлено у прийнятті звіту ВЧ НОМЕР_1 про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025 у справі № 300/3850/24. Встановлено новий строк для подання відповідачем звіту про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025 у справі № 300/3850/24 до 09.05.2026.
08.05.2026 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від ВЧ НОМЕР_1 надійшов звіт про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025 у справі № 300/3850/24. У звіті представник ВЧ НОМЕР_1 зазначає, що згідно резолюції командира ВЧ НОМЕР_1 до рапорту помічника командира ВЧ НОМЕР_1 з правової роботи-начальника юридичної служби від 12.03.2025 надано вказівку начальнику фінансово-економічної служби-головному бухгалтеру управління ВЧ НОМЕР_1 виконати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025 по справі № 300/3850/24 – нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168 в розмірі до 70000 гривень за період з 06.02.2023 по 07.03.2023 з урахуванням виплачених сум. За інформацією фінансово-економічної служби, згідно Розрахунку потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення ВЧ НОМЕР_1 на березень-травень 2026 року, подано начальнику забезпечувального фінансового органу (відповідальному за бюджетну підпрограму) розрахунок потреби для виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди на період дії воєнного стану в розмірі 73306 грн., потреба за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення (з ПДФО та ЄСВ) в розмірі 102628 грн.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.05.2026 прийнято звіт ВЧ НОМЕР_1 про виконання постанови та завершено процедуру судового контролю за виконанням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025 у справі № 300/3850/24.
Не погодившись із ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.05.2026, її оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить таку скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі вказує, що відсутність додаткового фінансування бюджету на цілі виконання судових рішень не може бути підставою для невиконання судового рішення, яке набрало законної сили.
У відповідь на подану апеляційну скаргу відповідач подав відзив, в якому заперечує проти вимог скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити у задоволенні вимог апелянта, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Вказані положення Основного Закону кореспондуються із приписами частин 2, 3 статті 14 КАС України, згідно яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення щодо обов`язковості судових рішень містять норми статті 370 КАС України.
Апеляційний суд наголошує, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, у справі, що розглядається, підтверджено право позивача на нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168 в розмірі до 70000 гривень за період з 06.02.2023 по 07.03.2023 з урахуванням виплачених сум.
Як свідчать обставини справи, відповідачем не усунуто порушене право позивача та не здійснено виплату належних коштів відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2025 року по справі № 300/3850/24
Непроведення фактичної виплати по заборгованості відповідач обґрунтовує недостатністю/відсутністю належного фінансування військової частини, яка є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, який вчиняє залежні від нього дії для виконання судових рішень.
В контексті наведеного слід зазначити, що відповідно до статті 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.
Згідно частини 1 статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Частиною другою статті 382-1 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до частини другої статті 382-2 КАС України звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення, серед іншого, має містити:
у разі невиконання судового рішення: орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення (пункт 6);
перелік документів та інших матеріалів, що додаються до звіту та підтверджують обставини, зазначені у ньому (пункт 7).
Згідно частин першої, другої статті 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.
Згідно частин третьої - п`ятої, одинадцятої статті 382-3 КАС України у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
Половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина - до Державного бюджету України.
Суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.
Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.
Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.
Таким чином, вказаними положеннями КАС України регламентовано право суду зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови, а саме невиконання рішення суду.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).
Конституційний Суд України у зазначеному вище Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі також - Конвенція), для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
У Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року, заява №60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтями 14, 370 КАС України.
Фактичне (не у повному обсязі) не виконання рішення суду, що набрало законної сили, є достатньою правовою обставиною для застосування судом заходів судового контролю.
Встановлення дійсних причин виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналіз відповідних актів законодавства та дій суб`єкта владних повноважень, здійснених та спрямованих на виконання судового рішення, перевірка їх відповідності вимогам законодавства, встановлення наявності та форми вини відповідної посадової особи, здійснюються відповідним адміністративним судом саме на стадії судового контролю за виконанням рішення.
Апеляційний суд, з огляду на повідомлені відповідачем обставини та представлені докази, встановив, що ВЧ НОМЕР_1 неодноразово надавались заявки на виділення коштів (розрахунки потреби) для виконання рішення суду. Крім того, відповідач зазначає, що за інформацією фінансово-економічної служби ВЧ НОМЕР_1 , на підставі платіжної інструкції № 5820 (внутрішній номер 513516556) від 02.06.2026 виплачено 05.06.2026 ОСОБА_1 додаткову винагороду за період з 27.12.2022 по 31.12.2022, 01.01.2023 по 31.01.2023 з урахуванням фактично виплачених сум за рішенням суду по справі № 300/3850/24 від 20.08.2024.
Однак, у Звіті відповідач не вказує орієнтовні строки фактичного виконання рішення та їх обґрунтування.
На переконання апеляційного суду, встановлені обставини справи, можуть свідчити як про відсутність умов, що організовують систему ефективного виконання судових рішень, так і про неможливість виконання рішення суду взагалі.
Колегія суддів із поданого звіту не встановила і судом першої інстанції не з`ясовано (не перевірено) ефективність заявки щодо виділення бюджетного асигнування та можливість її реалізації без попереднього затвердження в установленому порядку бюджетних призначень на вищенаведені цілі.
Вказане має суттєве значення при наданні оцінці діям суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із невиконанням судового рішення.
Апеляційний суд підкреслює, що обов`язок із виконання рішення суду у цій справі покладається на державний орган, тому саме цей орган має вчиняти не формальні, а реальні дії, направлені на фактичне виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
Лише повне з`ясування та перевірка на предмет правомірності та належності (ефективності) вчинених суб`єктом владних повноважень дій, направлених на виконання рішення суду, надасть об`єктивності обставинам щодо наявності/відсутності в діях відповідача відповідного складу правопорушення.
З огляду на те, що під час перевірки звіту відповідача не досягнуто об`єктивності з`ясування обставин, пов`язаних із виконанням рішення суду у цій справі, колегія суддів вважає передчасним висновок суду про фактичне завершення судового контролю.
Приймаючи звіт про виконання судового рішення, суд першої інстанції не врахував положення статті 124 Конституції України, частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частини 2 статті 14, частини 1 статті 370 КАС України про обов`язковість судових рішень для виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд першої інстанції не взяв до уваги, що захищене судовим рішенням порушене право позивача тривалий час фактично не відновлюється, що нівелює засадничі принципи адміністративного судочинства.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі Хорнсбі проти Греції зазначено що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожній особі розгляд судом спорів про її цивільні права і обов`язки. У такий спосіб реалізується право на суд, найважливішим аспектом якого є право доступу до правосуддя, тобто право звертатись до суду в цивільних справах. Однак це право стало б ілюзією, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне обов`язкове судове рішення залишалось не діючим на шкоду однієї із сторін. Важко уявити, що стаття 6 Конвенції, докладно описуючи надані сторонам процесуальні гарантії справедливий, публічний, швидкий розгляд, залишила реалізацію судових рішень без захисту. Якщо вважати що стаття 6 Конвенції говорить тільки про доступ до правосуддя і судового процесу, то це, імовірно, привело б до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що договірні держави зобов`язались дотримуватись, коли вони ратифікували Конвенцію. Виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно розглядатись як невід`ємна частина суду в розумінні статті 6 Конвенції.
З урахуванням того, що права позивача, захищені судовим рішенням, тривалий час не відновлюються, прийняття судом першої інстанції звіту про виконання судового рішення є необґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що існують об`єктивні причини, які вимагають застосування механізму судового контролю з метою забезпечення належного виконання судового рішення, яке тривалий час набрало законної сили.
У розрізі наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у відповідності до статті 317 КАС України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 370, 382 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року про прийняття звіту у справі № 300/3850/24 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у прийнятті звіту військової частини НОМЕР_1 про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі № 300/3850/24.
Встановити військовій частині НОМЕР_1 новий строк для подання звіту про виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі № 300/3850/24.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 протягом 30 днів з дня отримання даної постанову подати звіт про виконання рішення суду у справі № 300/3850/24 до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк