ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1237/26 | Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/1103/25 Категорія: 305010000 | Середа Л. В.
| Доповідач в апеляційній інстанції
| Новіков О. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2026 року м. Черкаси 
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Дона Віктора Олександровича на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Комунального підприємства «Чорнобаївська багатопрофільна лікарня Чорнобаївської селищної ради» про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, в якому просив стягнути в солідарному порядку з Державного бюджету України та Комунального некомерційного підприємства «Чорнобаївська багатопрофільна лікарня Чорнобаївської селищної ради» на свою користь витрати на правову допомогу в сумі 17 000,00 грн, відшкодувати моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн., а також судові витрати в сумі 20 000,00 грн.
Позов обґрунтований тим, що на підставі висновку №23 від 03.08.2024 про перебування ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння, що був складений лікарем КНП «Чорнобаївська багатопрофільна лікарня Чорнобаївської селищної ради», інспектором ВПД №2 Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області складено протокол, серії ЕПР 1 №107042 від 03.08.2024 за ч. 1 ст.130 КУпАП.
Постановою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23.09.2024 по справі №709/1444/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000, 00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 24.01.2025 апеляційну скаргу, яка подана захисником ОСОБА_1 - адвокатом Доном В. О., було задоволено та постанову Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23.09.2024 скасовано та закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Позивач зазначив, що апеляційною інстанцією встановлено факт грубого порушення процедури медичного огляду, передбаченої Інструкцією № 1452/735. Зокрема, на підставі відеозаписів суд встановив, що лікар КНП «Чорнобаївська багатопрофільна лікарня» ОСОБА_2 фактично не проводила клінічний огляд позивача, була відсутня на робочому місці під час процедури та формально підписала акт №23 із внесенням до нього недостовірних відомостей про стан вегетативно-судинних реакцій, ходи та пози Ромберга. Вказані обставини стали підставою для винесення судом окремої ухвали щодо лікаря та підтверджують протиправність дій відповідача, що призвели до тривалого (понад 5 місяців) незаконного обмеження позивача у праві керування транспортним засобом та завдання йому моральної шкоди.
Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_1 було заподіяно моральну шкоду, яка виражалася у різного роду душевних стражданнях, які полягають, зокрема, у тому, що зазначені події негативно вплинули на звичайний спосіб життя, він вимушений був витрачати час на судові засідання, які проходили виключно у робочий час та взагалі за межами його місця проживання (Чорнобаївський районний суд Черкаської області, Черкаський апеляційний суд), винаймати адвоката, на що витрачати свої власні кошти, користуватись тимчасовим посвідченням водія, яке втратило чинність через 3 місяці, а своє водійське посвідчення він зміг отримати тільки 11.03.2025 року, оскільки працівники поліції не хотіли його віддавати. Завдано значної шкоди його діловій репутації та авторитету, оскільки притягнення позивача по статті 130 статті КУпАП до відповідальності робило з нього образ суспільно небезпечної особи, яка здатна вживати наркотичні засоби керуючи автотранспортом. Крім того, позивач відчував значну тривогу через те, що його було незаконно позбавлено права керування транспортним засобом на 1 рік та накладено значний штраф.
Рішенням Золотоніського міськрайонного Черкаської області від 30 березня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд вказав, що не всі негативні емоції досягають рівня страждання, що становить моральну шкоду. Сама по собі процедура складання протоколу та подальше закриття справи не є безумовним доказом заподіяння шкоди. Принцип змагальності покладає на позивача тягар доведення того, що його негативні емоції досягли ступеня приниження чи страждання. Враховуючи, що складання протоколу є лише фіксацією правопорушення, а не притягненням до відповідальності (ст. 283, 284 КУпАП), та беручи до уваги засади розумності і справедливості, суд виснував про повну відсутність доказів заподіяння моральної шкоди.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та стягнути з відповідачів в солідарному порядку моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн та витрати на правову допомогу – 17 000,00 грн.
В обґрунтування вказано на те, що ОСОБА_1 вимушений був звертатися за правовою допомогою з метою захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів від свавілля поліцейських та медичних працівників та витрачати кошти на послуги адвоката. Такі послуги були сплачені ним в сумі 17 000,00 гривень, що підтверджується договором про надання правової (професійної правничої) допомоги, додатковою угодою до договору, актом виконаних робіт, квитанціями про сплату коштів.
Вважає, що позивач ОСОБА_1 незаконно був притягнутий до адміністративної відповідальності, причому справа розглядалась загалом 5 міс. 21 день. Зазначені події негативно вплинули на звичайний спосіб його життя та призвели до заподіяння значної моральної шкоди. Моральна шкода, завдана позивачу, виражається у різного роду душевних стражданнях, які полягають, зокрема, у тому, що зазначені події негативно вплинули на звичайний спосіб життя. Він вимушений був витрачати час на судові засідання, які проходили виключно у робочий час та взагалі за межами його місця проживання (Чорнобаївський районний суд Черкаської області, Черкаський апеляційний суд), винаймати адвоката, на що витрачати свої власні кошти, користуватись тимчасовим посвідченням водія, яке втратило чинність через 3 місяці, а своє водійське посвідчення він зміг отримати тільки 11.03.2025 року, оскільки працівники поліції не хотіли його віддавати. Завдано значної шкоди його діловій репутації та авторитету, оскільки притягнення позивача по статті 130 статті КУпАП до відповідальності робило з нього образ суспільно небезпечної особи, яка здатна вживати наркотичні засоби керуючи автотранспортом.
Крім того, позивач відчував значну тривогу через те, що його було незаконно позбавлено права керування транспортним засобом на 1 рік та накладено значний штраф (17 000,00 грн.).
Вважає, що на користь ОСОБА_1 повинна бути стягнута моральна шкода, яка виникла внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності, що вплинуло на звичайний спосіб життя та призвело до заподіяння значної моральної шкоди, а також шкоди його діловій репутації та авторитету.
Крім того, в зв`язку з протиправними діями поліцейських та лікаря, ОСОБА_1 в період з 21 серпня 2024 року по 11 вересня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Перша Черкаська міська лікарня», що підтверджується відповідною випискою (копія додається).
У відзиві, який поданий представником ГУНП в Черкаській області вказано, що під час розгляду справи судом першої інстанції, суд повно та всебічно дослідив всі обставини справи, перевірив надані належні та допустимі докази та прийняв законне та обґрунтоване рішення, відтак ГУНП в Черкаській області вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 не обґрунтованою.
Також КНП «Чорнобаївська багатопрофільна лікарня Чорнобаївської селищної ради» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому представник вказує, що медичний заклад діяв виключно в межах наданих повноважень та відповідно до направлення працівників поліції. КНП не є ініціатором проведення огляду, а лише виконує функцію медичного обстеження на підставі направлення, що виключає самостійність у прийнятті рішення про його доцільність. Посилання апелянта на постанову Черкаського апеляційного суду є вибірковим. Скасування постанови про адміністративне правопорушення відбулося з підстав відсутності складу правопорушення, а не встановлення протиправності дій лікаря чи медичного закладу. Крім того, окрема ухвала суду не є беззаперечним доказом вини КНП і не встановлює цивільно-правової відповідальності.
За правилами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в письмовому провадженні.За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
При розгляді справи встановлено, що 02.08.2024 року відносно позивача був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №107042, відповідно до якого зазначено, що ОСОБА_1 02.08.2024 о 23 год. 49 хв. на автодорозі Чорнобай-Мельники керував автомобілем ВАЗ 2108, д.н.з. НОМЕР_1 у стані наркотичного сп`яніння. Огляд проводився у медичному закладі – приймальному відділенні Чорнобаївської багатопрофільної лікарні, зі згоди водія, у встановленому законом порядку, висновок 23 від 03.08.2024. результат позитивний, чим порушив п. 2.9 (а) ПДР - керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що знижують увагу та швидкість реакції за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 23.09.2024 року позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та притягнуто до відповідальності.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 24.01.2025 року вище зазначену постанову суду першої інстанції скасовано, провадження закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутності в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Скасовуючи вказану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності апеляційний суд вказував, що огляд у закладі охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться виключно лікарем закладу охорони здоров`я ( у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством. Однак у даній справі лікар КНП «Чорнобаївська багатопрофільна лікарня» Чорнобаївської селищної ради не була присутня на робочому місці від початку огляду ОСОБА_1 , огляд на визначення стану сп`яніння останнього особисто не проводила, її діяльність полягала виключно в підписанні акту огляду. Крім того, за результатами розгляду даної справи Черкаським апеляційний судом ухвалою суду від 24.01.2025 було доведено до відома Головного лікаря КНП «Чорнобаївська багатопрофільна лікарня» Чорнобаївської селищної ради про виявлені порушення під час проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 23 ЦК України право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
При цьому ст. ст. 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.
Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі ст.ст. 1173, 1174 ЦК України (див. близькі за змістом висновки у пункті 8.49.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21).
За результатом касаційного перегляду справи № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24) Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову від 22 січня 2025 року, в якій зробила такі висновки про застосування норм права:
«Для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.
Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди.
Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення.
У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.
З огляду на приписи Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, тому на правовідносини щодо складання протоколів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не поширюються правила статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР».
Таким чином, у справах про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, його посадових осіб, позивач має довести наявність очевидних ознак протиправності дій цих суб`єктів, які спричинили порушення прав, свобод або інтересів позивача.
В постанові Великої Палати від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 зазначено, що оцінку доказів патрульний поліцейський повинен здійснити такою мірою, як це потрібно для визначення ймовірної особи, дії якої містять ознаки складу адміністративного правопорушення. Висновки поліцейського є вірогідними та не мають для суду заздалегідь визначеного значення. Дії особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ймовірно місять ознаки адміністративного правопорушення, але остаточні висновки, зокрема й про дійсно винну у правопорушенні особу, має зробити виключно суд.
Своєю чергою оцінку доказів, зібраних та зафіксованих патрульним поліцейським, та правову кваліфікацію дій особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, встановлених на підставі цих доказів, здійснює суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зокрема, із залученням експерта і спеціаліста, а також за допомогою інших доказів.
Отже, оформлення патрульним поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху здійснюється ним на виконання покладених на нього функцій та завдань, а дії зі складання протоколу про адміністративне правопорушення не породжують правових наслідків для особи, щодо якої складено такий протокол, крім тих, що пов`язані з розглядом такого протоколу судом.
Вирішуючи спір у справі про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, суд загальної юрисдикції може встановити наявність у діях працівників патрульної поліції під час складення протоколу про адміністративне правопорушення ознак очевидної протиправності, таких як: відсутність повноважень у працівника патрульної поліції на складання протоколу про адміністративне правопорушення, складання працівниками патрульної поліції протоколу про адміністративне правопорушення стосовно особи, яка не була учасником ДТП, тощо. Отже, очевидний характер протиправності дій (бездіяльності, рішень) працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення може бути встановлений судом загальної юрисдикції, зокрема й тоді, коли такі дії (бездіяльність, рішення) явно суперечать вимогам закону та порушують права, свободи або інтереси осіб, які звернулися до суду.
У постанові від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 Велика Палата Верховного Суду також виснувала, що при невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення.
У відповідності до висновку Верховного Суду, сформульованого у постанові від 22 червня 2023 року у справі № 752/5417/19, факт складання поліцейським протоколу не вказує на фактичну вину особи, оскільки протокол є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи. Протокол фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки таким рішенням є постанова, яка приймається на підставі протоколу.
З урахуванням викладеного, враховуючи викладені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку та вірно врахував, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій співробітників поліції, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом при закритті провадження, у адміністративній справі судом не встановлено очевидні протиправні дії працівників поліції, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку із недоведеністю.
З урахуванням наведеного, відсутні обґрунтовані підстави для задоволення апеляційної скарги позивача.
Доводи представника позивача про наявність порушеного права позивача та заподіяння останньому моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки саме по собі закриття провадження у адміністративній справі не свідчить про очевидні незаконні дії відповідачів та заподіяння шкоди. В суді апеляційної інстанції не було встановлено очевидних неправомірних дій працівників поліції також не встановлено такий дій і з службового розслідування, оскільки суду таких доказів не надано (матеріали службового розслідування та рішення, яке прийнято за його наслідками).
Також не встановлено неправомірних дій лікаря, а лише зафіксовано факт порушення ним певних обов`язків та порядку проведення огляду, що не свідчить про неправомірність таких дій.
Відповідно, наведені доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження, а тому не підлягають задоволенню.
Інших доказів на підтвердження неправомірності дій або бездіяльності працівників патрульної поліції позивачем, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано.
Отже, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та вірно застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, а тому підстав для скасування чи зміни судового рішення немає.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, апеляційний суд вважає, що прийняте рішення судом першої інстанції є обґрунтоване, судом надано оцінку доказам, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.
Керуючись ст. ст. 35, 367, 368, 370, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – адвоката Дон Віктора Олександровича залишити без задоволення.
Рішення я Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Комунального підприємства «Чорнобаївська багатопрофільна лікарня Чорнобаївської селищної ради» про відшкодування шкоди, залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Судді: