ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2026  м.Дніпро Справа № 908/2766/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),
суддів: Чус О.В., Кощеєв І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Приватного підприємства «АЛЬФА-СТАР» на рішення Господарського суду Запорізької області від 20.10.2025 (суддя Федько О.А.) у справі № 908/2766/25
за позовом: Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206; ідентифікаційний код юридичної особи 04053915)
до відповідача: Приватного підприємства «АЛЬФА-СТАР» (69063, м. Запоріжжя, вул. Гоголя, буд. 79; ідентифікаційний код юридичної особи 32292033)
про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Запорізька міська рада звернулася до Господарського суду Запорізької області із позовною заявою до Приватного підприємства «АЛЬФА-СТАР» про стягнення 177 954,60 грн заборгованості за договором оренди землі №201503000100053 від 04.03.2015 за період з 03.04.2017 по 28.02.2022 та з 01.01.2023 по 10.12.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Запорізькою міською радою та ПП «АЛЬФА-СТАР» було укладено договір оренди землі №201503000100053 від 04.03.2015, за умовами якого відповідачу передано в оренду земельну ділянку загальною площею 0,8000 га з кадастровим номером 2310100000:03:044:0023, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Луначарського (Привокзальна), 15, для розташування спортивно-рекреаційного комплексу. Договір укладено на строк до 10.12.2024. Орендна плата за договором становила 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки за календарний рік. Рішенням Запорізької міської ради №7 від 30.06.2015 затверджено нову нормативну грошову оцінку земель міста Запоріжжя, яка набрала чинності з 01.01.2016. Позивач стверджує, що відповідач не сплачував орендну плату відповідно до нової нормативної грошової оцінки, внаслідок чого утворилась заборгованість у заявленому розмірі.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 20.10.2025 (повне судове рішення складено та підписано 27.10.2025) позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства «АЛЬФА-СТАР» на користь Запорізької міської ради заборгованість за договором оренди землі №201503000100053 від 04.03.2015 за період з 03.04.2017 по 28.02.2022 та з 01.01.2023 по 10.12.2024 в розмірі 177 954,56 грн та витрати на сплату судового збору в розмірі 2 422,40 грн. В іншій частині позову (0,04 грн) відмовлено за необґрунтованістю.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що спірні правовідносини сторін щодо користування земельною ділянкою врегульовані договором оренди землі №201503000100053 від 04.03.2015. Суд зазначив, що орендна плата за земельну ділянку комунальної власності має подвійну правову природу - є одночасно платежем за договором оренди та обов`язковим платежем у складі податку на майно. Суд послався на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 05.06.2024 у справі №914/2848/22, згідно з якою з моменту початку застосування нового розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності автоматично змінюються права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, якщо він визначений у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки. Суд встановив, що рішенням Запорізької міської ради №7 від 30.06.2015 затверджено нову нормативну грошову оцінку земель міста, яка набрала чинності з 01.01.2016, а тому з цієї дати змінилися права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати. Суд визнав правомірним використання позивачем витягу про нормативну грошову оцінку 2025 року з подальшим діленням на відповідні щорічні коефіцієнти індексації для визначення нормативної грошової оцінки за попередні роки, оскільки нормативна грошова оцінка земельних ділянок міста Запоріжжя була сталою та не зазнала змін у період з 01.01.2016 по 10.12.2024. Водночас суд встановив, що розрахунок позивача є неправильним внаслідок неправильного визначення суми орендної плати за 2017 рік та неправильного округлення сум, у зв`язку з чим самостійно здійснив перерахунок і визначив суму заборгованості у розмірі 177 954,56 грн. Суд зазначив, що відповідач не спростував позовні вимоги належними та допустимими доказами та не надав доказів повного виконання зобов`язань зі сплати орендної плати.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Запорізької області від 20.10.2025 у справі № 908/2766/25, Приватне підприємство «АЛЬФА-СТАР» (далі - апелянт, відповідач) подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Запорізької міської ради.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Апелянт вважає оскаржуване рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Апелянт не згоден з позовними вимогами та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.
Скаржник посилається на ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також на ст. 144 Конституції України щодо обов`язковості рішень органів місцевого самоврядування. Апелянт зазначає, що Запорізька міська рада входить до системи місцевого самоврядування відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради є власником земель комунальної власності, розташованих в межах м. Запоріжжя.
Приватне підприємство «АЛЬФА-СТАР» наводить положення ст. 78 Земельного кодексу України щодо права власності на землю, ч. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо виключної компетенції ради у питаннях регулювання земельних відносин, а також ст. 59 цього Закону щодо порядку прийняття та набрання чинності актами органів місцевого самоврядування. Апелянт також посилається на ст. 1 Закону України «Про державну регуляторну політику у сфері господарської діяльності» та ч. 5 ст. 12 цього Закону щодо порядку оприлюднення регуляторних актів.
Відповідач зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою. Посилаючись на ст.ст. 13, 14, 15 Закону України «Про оренду землі», апелянт наводить положення щодо істотних умов договору оренди землі, зокрема щодо орендної плати із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків. Апелянт також посилається на ст.ст. 626, 627, 628 Цивільного кодексу України щодо свободи договору та його змісту.
Апелянт стверджує, що відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. На цій підставі апелянт вважає, що договір оренди землі від 04.03.2015, укладений між ПП «АЛЬФА-СТАР» та Запорізькою міською радою, є дійсним і на цей час.
Щодо розрахунку заборгованості з орендної плати апелянт зазначає, що для визначення недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 2017 по 2022 рік та з 2023 по 2024 рік позивачем застосована нормативна грошова оцінка земельної ділянки, однак витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:03:044:0023 станом на 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 роки до матеріалів справи не додано. Апелянт вважає, що позивач не обґрунтував фактичний розмір недоотриманої орендної плати та не надав належних доказів наявності заборгованості за відповідачем.
На підставі викладеного апелянт просить суд залишити без розгляду позовну заяву Запорізької міської ради про стягнення з ПП «АЛЬФА-СТАР» грошових коштів у розмірі 177 954,60 грн та скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 20.10.2025 у справі № 908/2766/25, ухваливши нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Запорізької міської ради.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Запорізька міська рада подала відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги Приватного підприємства «АЛЬФА-СТАР» та вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, посилаючись на наступне:
Запорізька міська рада зазначає, що аргументи апелянта є безпідставними та необґрунтованими. Між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди землі №201503000100053 від 04.03.2015, за умовами якого орендодавець відповідно до рішення Запорізької міської ради №49/105 від 10.12.2014 надає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку для розташування спортивно-рекреаційного комплексу за адресою: м. Запоріжжя, вул. Луначарського, 15, загальною площею 0,8000 га, кадастровий номер 2310100000:03:044:0023. Договір укладено на строк до 10.12.2024, а дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено (п. 37.1 Договору). Предметом спору є стягнення заборгованості за період з 03.04.2017 по 28.02.2022 та з 01.01.2023 по 10.12.2024, тобто за період дії договору. Позивач наголошує, що твердження відповідача про те, що договір оренди землі, укладений на строк до 10.12.2024, є дійсним і на цей час, є необґрунтованими та такими, що вводять в оману суд апеляційної інстанції.
Щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки позивач зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2021 №1147 затверджена Методика нормативної грошової оцінки земельних ділянок. Відповідно до п. 20 Методики витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок оформляється і видається автоматично в електронній формі з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Згідно з витягом №НВ-2300377932025 від 24.06.2025 нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 6 952 880,00 грн у цінах 2025 року. Вказаний витяг, отриманий від Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, відповідає додатку 17 Методики. На підставі цього витягу позивачем здійснено розрахунок заборгованості відповідача.
Позивач посилається на ст.ст. 13, 15, 18, 20, 23 Закону України «Про оцінку земель» та ст. 289 Податкового кодексу України, зазначаючи, що для визначення розміру орендної плати за землю використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя не затверджується щорічно, а щорічно можна отримати витяг з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки.
Позивач посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18.12.2019 у справі №804/937/16, згідно з яким коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки завжди застосовується ретроспективно. Кожного року після 01 січня для розрахунку бази оподаткування земельним податком (орендної плати) враховується чинна нормативна грошова оцінка з урахуванням кумулятивного (накопичувального) застосування коефіцієнтів індексації. Такий підхід дозволяє актуалізувати величину бази оподаткування шляхом врахування інфляційних коефіцієнтів. Позивач також посилається на постанови Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №804/937/16 та від 23.06.2022 у справі №160/8668/19, в яких зазначено, що нормами Податкового кодексу України прямо передбачено кумулятивне застосування коефіцієнта індексації від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, а їх чинність не залежить від рішення ради.
Позивач зазначає, що нормативне регулювання визначення розміру орендної плати за оренду земельних ділянок державної або комунальної власності відбувається за імперативно встановленою формулою множення нормативної грошової оцінки на коефіцієнт, погоджений сторонами в договорі у законодавчо встановлених межах. З 2016 року по теперішній час нормативна грошова оцінка земель міста була сталою та змінювалась лише на щорічні коефіцієнти індексації. Саме тому для отримання нормативної грошової оцінки за попередні роки позивач ділив нормативну грошову оцінку 2025 року на коефіцієнти індексації за попередні роки, що є вірним і правомірним.
Позивач вважає, що рішення Господарського суду Запорізької області від 20.10.2025 у справі №908/2766/25 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування немає.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:
Згідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи від 18.11.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.12.2025 витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи № 908/2766/25.
11.12.2025 матеріали справи № 908/2766/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.12.2025 по справі №904/2766/25 залишено без руху апеляційну скаргу Приватного підприємства «АЛЬФА-СТАР» та надано строк на усунення недоліків визначених ухвалою суду.
На виконання вказаної ухвали від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги та доручення до матеріалів апеляційної скарги витребуваних судом доказів.
У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Чус О.В. - члена колегії суддів, визначеного протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.11.2025 року на підставі розпорядження керівника апарату суду № 1052/25 від 25.12.2025 проведено повторний автоматизований розподіл справи.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.12.2025 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Дарміна М.О. (доповідач), суддів: Кощеєв І.М., Мороз В.Ф.
Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «АЛЬФА-СТАР» на рішення Господарського суду Запорізької області від 20.10.2025 у справі № 908/2766/25 для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
29.12.2025 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Запорізької міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу.
09.04.2026 до Центрального апеляційного господарського суду через «Електронний суд» від представника Приватного підприємства “АЛЬФА-СТАР” надійшли додаткові пояснення по справі.
На підставі розпорядження керівника апарату суду від 09.07.2026 у зв`язку з усунення обставин, що зумовили заміну судді-члена колегії, а саме вихід роботу судді Чус О.В., було здійснено передачу справи раніше визначеному складу суду.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: 04.03.2015 між Запорізькою міською радою та Приватним підприємством «АЛЬФА-СТАР» було укладено договір оренди землі №201503000100053, за умовами якого орендодавець відповідно до рішення Запорізької міської ради №49/105 від 10.12.2014 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розташування спортивно-рекреаційного комплексу за адресою: м. Запоріжжя, вул. Луначарського (Привокзальна), 15; земельна ділянка належить Запорізькій міській раді на праві комунальної власності, загальна площа земельної ділянки становить 0,8000 га, кадастровий номер 2310100000:03:044:0023; нормативна грошова оцінка земельної ділянки за договором становила 2 016 320,00 грн в цінах 2014 року; орендна плата за договором становила 75 551,51 грн, що складає 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки за календарний рік в цінах 2015 року; договір укладено на строк до 10.12.2024; право оренди земельної ділянки зареєстровано 02.04.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 30.06.2015 Запорізькою міською радою прийнято рішення №7 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя», яке оприлюднене 14.07.2015 в газеті «Запорізька Січ» та набрало чинності з 01.01.2016; 28.11.2018 Запорізькою міською радою прийнято рішення №26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю», яким річний розмір орендної плати за земельні ділянки рекреаційного призначення не змінився та становить 3% від нормативної грошової оцінки; рішення Запорізької міської ради від 30.06.2015 №7 та від 28.11.2018 №26 у спірний період не змінювались, не скасовувались і є чинними; відповідно до витягу №НВ-2300377932025 від 24.06.2025 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:03:044:0023 становить 6 952 880 грн; значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2024 рік становить 1,12, за 2023 рік - 1,051, за 2022 рік - 1,15, за 2021 рік - 1,1, за 2017-2020 роки - 1,0; відповідач протягом спірного періоду здійснював часткову сплату орендної плати, що підтверджується листом Головного управління ДПС у Запорізькій області від 12.06.2025 та листом Департаменту фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради від 13.03.2024.
Згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі (ч.1 ст.21 Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.21 Закону України «Про оренду землі», розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Відповідно до пп.14.1 п.14 ст.147 ПК України, плата за землю – обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. 
Згідно п.286.2 ст.286 ПК України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Згідно п.54.1 ст.54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до п.п.288.1-288.4 ст.288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (крім випадків консервації таких земельних ділянок або визнання земельних ділянок забрудненими (потенційно забрудненими) вибухонебезпечними предметами).
Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства (п.289.1 ст.289 ПК України).
Пунктом 289.2 ст.289 ПК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.
07.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 105 «Про проведення загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» (далі - Постанова № 105).
Постановою № 105 вирішено провести у 2018 році загальнонаціональну (всеукраїнську) нормативну грошову оцінку земель сільськогосподарського призначення, затверджено Порядок проведення загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення (далі - Порядок), доручено Міністерству аграрної політики та продовольства, Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру забезпечити проведення загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення до 31.08.2018.
16.11.2018 наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 552 «Про затвердження технічної документації із загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення» затверджено технічну документацію із загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, яка набула чинності з 01.01.2019.
Таким чином, з 01.01.2019 відсутня необхідність складання технічної документації з оцінки по окремим земельним ділянкам сільськогосподарського призначення, які виготовлялись для визначення розмірів орендної плати, земельного податку та інших обов`язкових платежів.
Коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі років (для сільськогосподарських угідь) визначені Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру на виконання ст.289 ПК України та становлять: 2017 – 2022 роки – 1,0, 2023 рік – 1,051, 2024 рік – 1,12.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі № 914/2848/22, розглядаючи питання належного способу захисту прав органу місцевого самоврядування у випадку зміни нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності, дійшла висновку, що з моменту початку застосування відповідно до п.271.2 ст.271 ПК України нового розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності, автоматично змінюються і права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, якщо він визначений у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки. Отже, у сторін договору оренди землі відсутній обов`язок вносити зміни до нього шляхом укладення додаткової угоди, оскільки обов`язок сплачувати орендну плату відповідно до зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки виникає у орендаря з моменту початку застосування такої нормативної грошової оцінки.
Наведені обставини свідчать про те, що зі зміною НГО, автоматично змінився й розмір орендної плати земельної ділянки, попри те, що сторони не уклали додаткову угоду до договору.
Стаття 141 Земельного кодексу України визначає підстави припинення права користування земельною ділянкою, однією з яких є систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Колегія суддів відхиляє помилкові доводи апелянта про необхідність укладення додаткової угоди до договору оренди або внесення змін до його умов для застосування нової нормативної грошової оцінки,як такі що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства та суперечать правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 05.06.2024 у справі №914/2848/22.
Рішення Запорізької міської ради від 30.06.2015 №7 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя» набрало чинності з 01.01.2016, було офіційно оприлюднене, у встановленому законом порядку не скасоване та не визнане незаконним, а тому є обов`язковим до виконання відповідно до статті 144 Конституції України та статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Відтак саме з 01.01.2016 нормативна грошова оцінка земельних ділянок у межах міста Запоріжжя підлягала застосуванню при визначенні розміру орендної плати за договорами оренди земель комунальної власності, незалежно від того, чи були внесені відповідні зміни до тексту конкретного договору.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про неналежність доказів нормативної грошової оцінки земельної ділянки у зв`язку з відсутністю окремих витягів за кожний календарний рік, з огляду на таке:
Відповідно до статей 18, 20, 23 Закону України «Про оцінку земель», статті 289 Податкового кодексу України нормативна грошова оцінка земельної ділянки визначається на підставі технічної документації, а її актуальне значення підтверджується витягом із такої документації. При цьому законодавство не передбачає щорічного затвердження нової технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель населеного пункту. Щорічно змінюється лише величина нормативної грошової оцінки внаслідок застосування встановлених законом коефіцієнтів індексації.
Як правильно встановив суд першої інстанції, технічна документація з нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя після її затвердження рішенням міської ради №7 від 30.06.2015 у спірний період не змінювалася, а тому застосування витягу з технічної документації станом на відповідний календарний рік із подальшим визначенням величини нормативної грошової оцінки за попередні роки шляхом послідовного виключення коефіцієнтів індексації відповідає механізму, встановленому статтею 289 Податкового кодексу України.
Пункт 289.2 статті 289 ПК України прямо передбачає, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, а не від дати її затвердження.
Законодавство не містить положень, які встановлюють обов`язок застосовувати коефіцієнт індексації перспективно. Натомість, сама базова величина нормативної грошової оцінки земель застосовується після введення її в дію.
Між тим, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки завжди застосовується ретроспективно. Тобто, кожного року, після 01 січня, для розрахунку бази оподаткування земельним податком враховується чинна нормативна грошова оцінка (яка проводиться раз на 5-7 років) з урахуванням кумулятивного (накопичувального) застосування коефіцієнтів індексації (які визначається щорічно). Визначальним є те, що саме закон встановлює, що кумулятивне застосування коефіцієнту індексації починається з дати проведення нормативної грошової оцінки. А враховуючи, що нормативна грошова оцінка проводиться раз на 5-7 років, то щорічно, після її проведення, при визначенні бази оподаткування, будуть враховуватись всі коефіцієнти індексації за попередні роки, починаючи від дати проведення нормативної грошової оцінки.
Тобто, сенс кумулятивного застосування коефіцієнтів індексації саме у тому й полягає, щоб, застосовуючи їх за минулі роки, починаючи з дати проведення грошової оцінки, щорічно актуалізувати базу оподаткування земельним податком. 
Такий підхід узгоджується також із правовими висновками Верховного Суду викладеноми у постановах від 18.12.2019 у справі №804/937/16, від 23.06.2022 у справі №160/8668/19, відповідно до яких коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки застосовуються кумулятивно від дати проведення нормативної грошової оцінки, а тому величина нормативної грошової оцінки за попередні роки може бути визначена шляхом застосування або виключення відповідних коефіцієнтів індексації.
Аналогічний підхід щодо застосування коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель викладений Верховним Судом у постанові Касаційного господарського суду від 16.03.2020 у справі №922/1658/19, в якій зазначено, що відповідно до пункту 289.2 статті 289 Податкового кодексу України коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.
З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно здійснює перерахунок, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем) (див. висновок щодо обов`язку суду з перевірки розрахунку, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 910/14341/18, від 11.02.2021 у справі № 910/18996/16).
Визначаючи розмір матеріальних збитків, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок упущеної вигоди), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду (див. висновок, викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 926/1904/19, від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20).
Апелянт не надав жодного альтернативного контррозрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки, не подав витягів із технічної документації, які б свідчили про інший її розмір у спірний період, та не спростував правильності використаних позивачем коефіцієнтів індексації.
Саме лише посилання на відсутність окремих витягів за кожний календарний рік без наведення доказів неправильності здійсненого розрахунку не може бути підставою для висновку про недоведеність позовних вимог.
Щодо посилання апелянта на положення статті 764 Цивільного кодексу України, колегія суддів зазначає наступне:
Спірні правовідносини виникли щодо стягнення орендної плати за період дії договору оренди землі - з 03.04.2017 по 10.12.2024. Питання поновлення договору після закінчення строку його дії не є предметом розгляду у даній справі та не впливає на правильність вирішення спору щодо заборгованості, яка виникла до закінчення строку договору.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою доказів, однак не містять посилань на нові докази чи обставини, які б спростовували встановлені місцевим господарським судом фактичні обставини справи або свідчили про неправильне застосування ним норм матеріального чи процесуального права.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував норми матеріального права, зокрема врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо автоматичної зміни розміру орендної плати у зв`язку зі зміною нормативної грошової оцінки земельної ділянки, надав належну оцінку доказам відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
В даній справі колегія суддів дійшла висновку, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.
З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Запорізької області від 20.10.2025 у справі № 908/2766/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного підприємства «АЛЬФА-СТАР» на нього, відповідно, підлягає залишенню без задоволення.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 3 633,60 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «АЛЬФА-СТАР» на рішення Господарського суду Запорізької області від 20.10.2025 у справі №908/2766/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2025 у справі № 904/4179/25 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 3 633,60 грн. покласти на Приватне підприємство «АЛЬФА-СТАР».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус