| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/34234/23 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя  Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Ключкович В.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року  у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова фірма "Родник плюс" до Головного управління ДПС у Київській області про визнати протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропромислова фірма "Родник Плюс"" звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17 серпня 2023 року №152480714 на суму 782 249,60 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані реальним характером господарських операцій позивача з придбання макухи соєвої, олії соєвої, макухи соняшникової та кукурудзи у ТОВ "Хозфінанспоставка-Трейд", ТОВ "Західний аграрний холдинг" і ТОВ "Мердокс Інвест", що підтверджений належно оформленими первинними документами, а також використанням придбаного товару у власній господарській діяльності для виготовлення комбікормів.
Оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято за наслідками документальної планової виїзної перевірки, оформленої актом від 11 лютого 2022 року, за висновком якої контролюючий орган встановив нереальність зазначених операцій та завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 711 136 грн за жовтень, грудень 2019 року, січень і лютий 2020 року.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 17.08.2023 №152480714. 
Суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем первинні документи підтверджують реальний рух активів у межах спірних операцій, а контролюючий орган правомірність свого рішення не довів.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Головне управління ДПС у Київській області подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
На обґрунтування скарги апелянт наводить такі доводи: суд першої інстанції обмежився формальною наявністю первинних документів і не дослідив сукупність обставин, що свідчать про нереальність операцій; контрагенти позивача не мали достатніх трудових і матеріальних ресурсів та основних засобів, а вид діяльності ТОВ "Хозфінанспоставка-Трейд" (бухгалтерський облік та аудит) не відповідає предмету постачання; джерело походження товару не простежується, оскільки постачальники по ланцюгу постачання мають ознаки ризикових платників (анульовані свідоцтва платника податку на додану вартість, масові засновники, придбання товару, не пов`язаного з реалізованим); видаткові накладні не містять посади та прізвища особи, яка отримала товар; товарно-транспортні накладні не містять підпису водія та відомостей про вантажно-розвантажувальні операції, окремі з них виписані раніше за видаткові накладні, а перевезення в окремі дні одним водієм є неможливим; сертифікати якості є неналежними; позивач не надав документів про оприбуткування товару, крім видаткових накладних; контрагентів віднесено до категорії ризикових; позивач не виявив розумної обачності при виборі контрагентів, а співпраця з ними мала короткостроковий характер.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Позивач зазначає, що висновки акта перевірки ґрунтуються виключно на податковій інформації з баз даних контролюючого органу, яка не має статусу первинного документа і не є належним доказом, що придбаний товар використано у власній діяльності, а юридична відповідальність за можливі порушення контрагентів має індивідуальний характер.
Переглянувши справу, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та відзиві доводи і дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством; платникам податків забороняється формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених такими документами.
Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. 
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 цього Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. 
За приписами пункту 198.6 статті 198 Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними.
Відповідно до абзацу другого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію, а господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Отже, визначальною ознакою господарської операції є реальний рух активів платника податків.
Дослідивши зібрані у справі докази, колегія суддів встановила, що між позивачем та його контрагентами укладено договори поставки: з ТОВ "Хозфінанспоставка-Трейд" від 29.11.2019 №2911-01, з ТОВ "Західний аграрний холдинг" від 18.12.2019 №1851-01 та з ТОВ "Мердокс Інвест" від 07.09.2019 №0708-01. Виконання цих договорів підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, та платіжними дорученнями про оплату товару. Придбаний товар позивач оприбуткував і використав у власній господарській діяльності для виготовлення комбікормів, що підтверджується актами про використання сировини та виготовлення комбікормів, накладними на внутрішнє переміщення, лімітно-забірними картками та відомостями витрати кормів. Позивач є сільськогосподарським товаровиробником, а придбані товари за своїм призначенням відповідають його господарській діяльності. Наведене свідчить, що спірні операції спричинили реальні зміни в майновому стані позивача, тобто реальний рух активів, а не лише їх документальне оформлення.
Доводи апеляційної скарги про формальний характер наданих позивачем документів колегія суддів відхиляє, оскільки, як установлено вище, реальність операцій підтверджена не лише первинними документами, а й доказами фактичного використання придбаного товару у виробництві.
Посилання апелянта на відсутність у контрагентів достатніх трудових і матеріальних ресурсів та основних засобів, а також про невідповідність виду діяльності ТОВ "Хозфінанспоставка-Трейд" предмету постачання не спростовують реальності операцій. Відсутність у контрагента власних основних засобів і персоналу не виключає можливості реального виконання ним операції, оскільки залучення працівників і майна можливе за цивільно-правовими договорами, договорами оренди чи лізингу. Станом на дати складення податкових накладних контрагенти позивача були зареєстровані як платники податку на додану вартість та мали відповідну податкову правосуб`єктність. А отже, наведені апелянтом обставини господарської діяльності контрагентів самі по собі про безтоварність операцій не свідчать.
Доводи апеляційної скарги про непростежуваність джерела походження товару та про наявність ознак ризиковості у постачальників по ланцюгу постачання колегія суддів оцінює критично. 
Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Порушення, допущені контрагентом або іншими особами в ланцюгу постачання, не є підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит за умови, що операція фактично відбулася, а контролюючим органом не доведено обізнаності позивача про таку поведінку та узгодженості дій між ними. 
У постанові від 18 червня 2021 року у справі №320/7061/19 Верховний Суд зазначив, що порушення певними постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару вимог закону щодо формування податкового кредиту, а платник податків не повинен зазнавати негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови невстановлення фактів, що свідчать про обізнаність платника щодо такої поведінки. У постанові від 3 червня 2025 року у справі №580/9295/23 Верховний Суд виснував, що податкова інформація з баз даних контролюючого органу носить виключно інформативний характер та не є належним доказом у розумінні процесуального закону. Матеріали справи не містять доказів обізнаності позивача про можливі порушення в ланцюгу постачання чи узгодженості його дій із контрагентами.
Колегія суддів враховує, що висновок про нереальність операцій контролюючий орган зробив за результатами аналізу податкової інформації з інформаційно-аналітичних баз даних та Єдиного реєстру податкових накладних, без дослідження первинних документів контрагентів по ланцюгу постачання. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 липня 2022 року у справі №160/3364/19 наголосила, що лише податкова інформація по ланцюгу постачання, або лише дефекти окремих документів, узяті кожен окремо, не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність операцій, оскільки правове значення має сукупність обставин.
Доводи апелянта про невідповідність видаткових накладних вимогам частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" через відсутність посади та прізвища особи, яка отримала товар, колегія суддів відхиляє. 
У постанові від 20 грудня 2018 року у справі №910/19702/17 Верховний Суд зазначив, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар, за наявності підпису, засвідченого відтиском печатки покупця, не свідчить про те, що такі накладні є неналежними доказами. Надані позивачем видаткові накладні містять найменування сторін, назву та дату документа, зміст і обсяг господарської операції, а тому є належним доказом її здійснення.
Щодо посилань апелянта на недоліки товарно-транспортних накладних колегія суддів зазначає, що товарно-транспортна накладна не є первинним документом, який складається під час здійснення операції з поставки товару, а призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення. А отже, відсутність у товарно-транспортних накладних підпису водія та відомостей про вантажно-розвантажувальні операції сама по собі не спростовує факту поставки товару, оскільки його передачу і отримання засвідчено підписами відповідальних осіб вантажовідправника та вантажоодержувача. Розбіжність дат окремих товарно-транспортних та видаткових накладних не спростовує реальності операцій, оскільки дата товарно-транспортної накладної є датою передачі вантажу перевізникові, тоді як дата видаткової накладної є датою фактичного одержання товару позивачем. Доводи про неможливість здійснення перевезення одним водієм ґрунтуються на припущеннях і належними доказами не підтверджені.
Посилання апелянта на неналежність сертифікатів якості колегія суддів відхиляє, оскільки сертифікат якості не є документом бухгалтерського чи податкового обліку та посвідчує якість товару, а не факт здійснення господарської операції, а тому його зміст чи вади не можуть свідчити про відсутність операції.
Доводи апеляційної скарги про ненадання позивачем документів про оприбуткування товару спростовуються встановленою вище обставиною оприбуткування та використання придбаного товару у виробництві комбікормів, підтвердженою відповідними обліковими документами.
Доводи апелянта про віднесення контрагентів до категорії ризикових платників податків не свідчать про нереальність операцій.
У постанові від 23 травня 2024 року у справі №440/1401/23 Верховний Суд виснував, що відповідність платника критеріям ризиковості може бути підставою для зупинення реєстрації податкових накладних, які складаються таким платником у подальшому, проте не позбавляє правового значення вже зареєстрованих податкових накладних та не є достатнім доказом фіктивного характеру операцій. 
У постанові від 13 листопада 2024 року у справі №160/31872/23 Верховний Суд зазначив, що перебування платника у статусі ризикового не може беззаперечно свідчити про реальність чи нереальність вчинених ним операцій.
Доводи апелянта про невиявлення позивачем розумної обачності та про короткостроковий характер співпраці з контрагентами реальності операцій не спростовують. Податкові накладні за спірними операціями зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, а контрагенти на час їх складення були платниками податку на додану вартість, що відповідно до абзацу другого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України є для позивача підставою для формування податкового кредиту.
Контролюючий орган не надав доказів, які б у сукупності спростовували реальність спірних операцій. У матеріалах справи відсутні відомості про порушення кримінального провадження щодо посадових осіб позивача, обвинувальний вирок стосовно його контрагентів або рішення суду про визнання відповідних правочинів недійсними. Наведені відповідачем обставини мають характер припущень.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Такий обов`язок відповідач не виконав.
Таким чином, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку наявним доказам та правильно застосував норми матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення.
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
В.Ю. Ключкович

(Повний текст постанови суду виготовлено 20 серпня 2026 року)