Справа № 344/21974/25
Провадження № 2/344/2157/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2026 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі: 
головуючого – судді Мелещенко Л.В. 
за участю секретаря судового засідання – Дутки Р.-І.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення і плати за абонентське обслуговування,-
В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
Позивач Комунальне підприємство «Івано-Франківськводоекотехпром» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення і плати за абонентське обслуговування у загальному розмірі 12 597,67 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що надає житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , нараховуючи плату за надані послуги згідно зі встановленими тарифами. Однак відповідач несвоєчасно та не у повному обсязі оплачує вартість наданих позивачем послуг, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01 жовтня 2022 року по 30 вересня 2025 року у загальному розмірі 12597,67 гривень, що складається з заборгованості за послуги заборгованості за послуги водопостачання у розмірі 4659,75 гривень, водовідведення у розмірі 6859,27 гривень та плати за абонентське обслуговування у розмірі 1078,65 гривень. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги централізованого водопостачання і водовідведення та плати за абонентське обслуговування у розмірі 12 597,67 гривень, а також судові витрати (а.с. 1-4).
24 березня 2026 року відповідачем ОСОБА_1 надано до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначає, що позивачем не доведено факту виникнення між сторонами договірних правовідносин. У матеріалах справи відсутні будь-які докази укладення між сторонами договору, а також докази його приєднання до умов публічного договору та докази щодо права власності даної квартири. Сам факт нарахування платежів як і факт їх часткової сплати не свідчить про укладення договору, не підтверджує його погодження відповідачем та не свідчить що саме відповідач є стороною договору. Позивачем не доведено, що саме ОСОБА_1 є споживачем послуг у спірний період з огляду на те, що рахунки виставляються і іншій особі. За відсутності доказів існування зобов`язальних правовідносин між сторонами, вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. 
Твердження позивача щодо наявності у відповідача заборгованості є необґрунтованими та не підтверджується належними і допустимими доказами. Зокрема позивач вказує, що заборгованість відповідача станом на 01.10.2025 становить у загальному розмірі 12 597,67 гривень, що складається з заборгованості за послуги заборгованості за послуги водопостачання у розмірі 4659,75 гривень, водовідведення у розмірі 6859,27 гривень та плати за абонентське обслуговування у розмірі 1078,65 гривень, тоді як по тексту позовної заяви вказує заборгованість 10 597,67 гривень. Наявність таких розбіжностей прямо вказує на те, що поданий позивачем розрахунок є неналежним, внутрішньо суперечливим та не може бути покладений в основу судового рішення. 
Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, станом на 01.10.2022 за відповідачем уже облікується заборгованість у розмірі 6987,34 гривень, при цьому не зазначено, за який саме період вона сформована, які послуги включає та на підставі яких розрахунків вона сформована. Таким чином позивач включає до складу заборгованості суму, походження якої є невизначеним та не підтвердженим належними доказами. Більше того з урахуванням заявленого періоду (з 01.10.2022) вказана сума очевидно сформована за періоди, що передують жовтню 2022 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності, встановленого законодавством. При цьому позивач не надає жодних доказів переривання або зупинення перебігу позовної давності, що унеможливлює її поновлення. Отже, включення до складу заборгованості суми 6997,34 гривень є безпідставним, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню. 
Крім того, позивачем допущено істотні суперечності у визначенні належного боржника за спірними правовідносинами. Зокрема, наявні у відповідача докази підтверджують, що рахунки за послуги водопостачання та водовідведення направлялися позивачем на ім`я іншої особи - ОСОБА_2 , що свідчить про те, що саме її позивач фактично ідентифікував як споживача відповідних послуг. Вказані обставини свідчать про відсутність у позивача належної та достовірної інформації щодо особи споживача послуг, а також невизначеність суб`єкта зобов`язання. Така поведінка позивача є суперечливою та свідчить про відсутність належного обґрунтування позовних вимог, оскільки одночасне виставлення рахунків іншій особі та пред`явлення позову до ОСОБА_1 виключає можливість достовірного встановлення належного боржника. Більше того, відсутні належні докази того, що саме ОСОБА_1 є споживачем послуг у спірний період, зокрема вересень 2025 року. 
Враховуючи наведене, відповідач просить у задоволенні позову відмовити (а.с.35-40).
07 липня 2026 року представником позивача подані до суду додаткові письмові пояснення. Позивач зазначає, що з наявних у матеріалах справи доказів, зокрема Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, довідки ВОМІРМП УДМС в Івано-Франківській області, відомостей з Єдиного демографічного реєстру, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачем надавалися i надаються відповідачу послуги водопостачання та водовідведення. У свою чергу відповідач від надання послуг не відмовлявся, однак своєчасної оплати за надані йому послуги не проводить.
Згідно програмних даних ІТА-2 позивача за особовим рахунком відповідача (о.р НОМЕР_1 ) числиться прилад обліку ТАКТ № 5054608. Слід зазначити, що лічильник холодної води в кв. АДРЕСА_2 , на даний час відповідачем не повірений, хоча періодичній повірці підлягав ще з липня 2021 року. 
Позивач також повідомляє про здійснення технічної описки в тексті позовної заяви, а саме помилково вказано невірну суму загальної заборгованості. Тому вірною сумою загальної заборгованості за послуги водопостачання, водовідведення та абонентське обслуговування просить вважати 12 597,67 гривень, що підтверджується архівною довідкою, яка знаходиться в матеріалах справи.
Слід зазначити, що відповідачем здійснювалися оплати за послуги водопостачання та водовідведення на рахунок Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром», особовий рахунок НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 , а саме: 
- в березні 2024 року - 200,00 гривень за послуги водопостачання; 
- в квітні 2024 року - 100,00 гривень за послуги водопостачання; 
- в травні 2024року - 100,00 гривень за послуги водопостачання; 
- в серпні 2024 року - 100,00 гривень за послуги водопостачання;
- в жовтні 2024 року - 100, 00 гривень за послуги водопостачання: 
- в грудні 2024 року 200,00 гривень за послуги водопостачання; 
- в липні 2025року - 100,00 гривень за послуги водопостачання; 
- у вересні 2025 року - 100,00 гривень за послуги водопостачання.
Таким чином, оплати, проведені на особовий рахунок № НОМЕР_1 за вказаний період, вважаються тією дією відповідача, яка свідчить про визнання ним заборгованості, а також користування послугами централізованого водопостачання та водовідведення.
Позивач вважає, що твердження відповідача про безпідставність заявлених до нього вимог про стягнення заборгованості позивачем є необґрунтованими, не відповідають дійсності, а також нормам та вимогам чинного законодавства України, тому просить позовні вимоги задовольнити (а.с. 86-90).
Процесуальні дії у справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 грудня 2025 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с.17).
Ухвалою суду від 12 грудня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 18-19).
Ухвалою суду від 15 квітня 2026 року клопотання Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» про витребування доказів – задоволено. Витребувано в Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» інформацію про те, за ким зареєстровано право власності на квартиру  АДРЕСА_2 . Витребувано в Управління реєстраційних процедур Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради інформацію про те, за ким зареєстровано право власності на квартиру  АДРЕСА_2 (а.с.51-52).
Пояснення учасників справи у судовому засіданні.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, однак у прохальній частині позовної заяви вказано про те, що представник позивача підтримує позовні вимоги, просить розглядати справу за відсутності представника позивача, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання, однак, подаючи до суду письмові заперечення на позовну заяву, просить слухати справу без його участі.
Учасники справи у судове засідання, призначене на 07 вересня 2026 року, не з`явилися, тому суд, з дотриманням положень статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання, підписав судове рішення без його проголошення.
Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 
01 березня 2022 року Комунальним підприємством «Івано-Франківськводоекотехпром», що діє на підставі статуту, Виконавцем, розміщено на офіційному сайті Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» www.vodokanal.if.ua Типовий індивідуальний договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що є публічним договором приєднання, що укладається з метою надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення індивідуальному споживачу, відповідно до пункту 6 якого виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачу послуги відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надані послуги за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, в строки і на умовах, визначених цим договором (а.с.10-12).
Згідно розрахунку, станом на 01 жовтня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість за послуги централізованого водопостачання і водовідведення та плата за абонентське обслуговування становить у загальному розмірі 12 597,67 гривень, що складається з заборгованості за послуги заборгованості за послуги водопостачання у розмірі 4659,75 гривень, водовідведення у розмірі 6859,27 гривень та плати за абонентське обслуговування у розмірі 1078,65 гривень (а.с.13-14).
Як вбачається з копії рахунку-повідомлення за водопостачання та водовідведення (вересень 2025) споживача ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , становить водопостачання у розмірі 4659,75 гривень, водовідведення у розмірі 6859,27 гривень та плати за абонентське обслуговування у розмірі 1078,65 гривень (а.с. 41).
З відповіді Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» вбачається, що за архівними даними станом на 31.12.2012 право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору довічного утримання від 31.12.2004 Р№5793, посвідченого приватним нотаріусом Слободян Л.А. (а.с. 60).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , розмір частки 1/1(а.с.63).
Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду
за результатами розгляду справи
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом статті 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частина третя статті 815 Цивільного кодексу України встановлює, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.
У силу дії пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.
Як зазначено у пункті 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
У частині першій статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як передбачено статтями 67, 68 Житлового кодексу України, оплата за комунальні послуги стягується, крім квартирної плати, по затвердженим у встановленому законом порядку тарифам і повинна вчасно вноситися споживачем - наймачем і членами його родини, які на підставі частини першої статті 64 Житлового кодексу України, користуються нарівні з наймачем всіма правами й несуть разом з ними солідарну майнову відповідальність по зобов`язаннях, що випливає з договору житлового наймання.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказане відповідає висновку Верховного Суду України, висловленому у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року по справі № 712/8916/17.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Судом встановлено, що факт надання послуг з водопостачання та водовідведення щодо будинку, в якому проживає відповідач, підтверджується долученими до позовної заяви доказами.
Доказів, які б спростовували факт надання позивачем послуг до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачем суду не надано.
Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини перша-друга статті 612 Цивільного кодексу України).
Згідно частини першої-другої статті 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з 08.11.2002 є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , а також є власником даної квартири.
Проживаючи у багатоквартирному будинку, відповідач користується житлово-комунальними послугами, які надаються позивачем. 
Договір про надання послуг між позивачем та відповідачем не укладався.
Разом з тим, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі №642/2858/16.
Даючи оцінку вищезазначеним доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач, отримуючи послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, вказані послуги своєчасно не оплачував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Внаслідок неналежного виконання споживачем, відповідачем зобов`язання по оплаті наданих послуг, станом на 01 жовтня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість становить у загальному розмірі 12597,67 гривень, що складається з заборгованості за послуги водопостачання у розмірі 4659,75 гривень, водовідведення у розмірі 6859,27 гривень та плати за абонентське обслуговування у розмірі 1078,65 гривень.
У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, з доведення належним чином виконання обов`язків перед позивачем з виплати заборгованості, відповідачем не надано доказів виплати вказаної суми заборгованості, а також доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання.
Належних та допустимих доказів, які свідчили б про відсутність заборгованості та/або спростовували б проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідача за надані послуги, суду не надано, а судом таких доказів не встановлено.
Що стосується спливу строку позовної давності, про яку заявив відповідача, то суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18).
Отже, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.
Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, як це закріплено положеннями статті 257 Цивільного кодексу України.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як це унормовано вимогами частини першої статті 261 Цивільного кодексу України.
У статті 264 Цивільного кодексу України визначено порядок переривання перебігу позовної давності. Так, згідно із цією статтею перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення позову особою до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Згідно з частинами четвертою-п`ятою статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.  Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (пункти 6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року, прийнятій по справі №911/3681/17).
Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20 вересня 2011 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Карантин був припинений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року згідно постанови Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023.
З 24 лютого 2022 року, у період дії воєнного стану в Україні, перебіг позовної давності, визначений Цивільним кодексом України, зупиняється на строк дії такого стану (пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України).
До суду представник позивача звернувся 09 грудня 2025 року.
Також суд враховує часткову сплату боргу відповідачем у березні 2024 року, що свідчить про визнання заборгованості.
Тому суд вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності щодо звернення до суду з позовними вимогами за період, заявлений позивачем.
Усі інші пояснення учасників справи, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які були б підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Відповідно до вимог частини першої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Як вбачається з платіжної інструкції № 620057616 від 02 грудня 2025 року, позивачем сплачено судовий збір за позовом у розмірі 3028,00 гривень (а.с.15).
Позовні вимоги задоволені повністю, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 3028,00 гривень.

На підставі викладеного, відповідно до статей 526, 527, 530, 610-612, 629, 815 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 4, 10-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 353-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання та водовідведення і плати за абонентське обслуговування - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром», код ЄДРПОУ 32360815, заборгованість за надані послуги централізованого водопостачання і водовідведення та плати за абонентське обслуговування у розмірі 12597,67 гривень (дванадцять тисяч п`ятсот дев`яносто сім гривень шістдесят сім копійок). 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , на користь Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром», код ЄДРПОУ 32360815, судовий збір у розмірі 3028,00 гривень (три тисячі двадцять вісім гривень нуль копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи: 
Позивач - Комунальне підприємство «Івано-Франківськводоекотехпром», код ЄДРПОУ 32360815, місцезнаходження: 76011 м. Івано-Франківськ, вул. Ботанічна, 2.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено та підписано 11 вересня 2026 року.

Суддя Мелещенко Л.В.