ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 953/798/24
Номер провадження 22-ц/818/44/26
22-ц/818/45/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Візіра О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури Кравченка Андрія Григоровича на рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2024 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2024 року в складі судді Колесник С.А. по справі № 953/798/24 за позовом керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської митниці до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих кримінальним правопорушенням,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської митниці звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих кримінальним правопорушенням.
Позовна заява мотивована тим, що другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 62019170000000021 від 11 січня 2019 року за ч. 2 ст. 367 КК України за фактом неналежного виконання упродовж 2018 року службових обов`язків службовими особами Державної митної служби України через несумлінне ставлення до них, усупереч вимогам Митного кодексу України, під час здійснення контролю правильності визначення коду товару, імпортованого ТОВ «Ваміп Сервіс», що призвело до тяжких наслідків, заподіяних державі в особі Харківської митниці ДФС, у вигляді ненадходження фіскальних платежів у особливо великих розмірах.
Під час досудового розслідування встановлено, що головний державний інспектор митного поста «Харків – центральний» Харківської митниці ДФС Солодкий В.В у зв`язку із неналежним виконанням своїх службових обов`язків під час митного оформлення товару в режимі імпорт по 28 митним деклараціям та здійснення митної формальності – контроль правильності класифікації товару – «Інгібітор видалення відкладень КЗ+, ТУ2411-004-04414276-2018» загальною вагою 661 т, ввезеного на митну територію України ТОВ «Ваміп Сервіс» в період часу з квітня 2018 року по жовтень 2018 року та в порушення вимог ст.69 Митного кодексу України в частині правильності класифікації товарів, в порушення вимог нормативних актів та посадової інструкції, підтвердив правильність класифікації товару за УКТ ЗЕД 3814009090, що призвело до митного оформлення зазначеного товару, який відповідно до чинного законодавства класифікується за кодом УКТ ЗЕД 2905110000 по вищевказаним 28 митним деклараціям без сплати обов`язкових митних платежів на загальну суму 8 098 611,82 грн, з яких мито складає 344 188,16 грн, акцизний податок 6 404 655,03 грн, податок на додану вартість – 1 349 768,63 грн, чим завдав збитки державному бюджету України на суму 8 098 611,82 грн. Матеріали досудового розслідування стосовно ОСОБА_1 були виділені в окреме провадження та зареєстровані за №62021170020000293 від 09 липня 2021 року.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2023 року у справі №638/13535/21 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 367 КК України, а кримінальне провадження № 62021170020000293 стосовно нього закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України. Одночасно цією ухвалою цивільний позов прокурора про стягнення з обвинуваченого на користь держави матеріальної шкоди 8 098 611,82 грн залишено без розгляду.
Прокурор вважає, що інтереси держави залишились незахищеними, оскільки не забезпечено стягнення з винної особи шкоди, завданої службовою недбалістю, і надходження відповідних коштів до Державного бюджету. З вини ОСОБА_1 заподіяна майнова шкода державі на загальну суму 8 098 611,82 грн, яку він повинен відшкодувати.
Харківська митниця є органом державної влади, уповноваженим на захист інтересів держави у спірних правовідносинах, однак нею не вживались заходи щодо подання позову, що є підставою для звернення до суду безпосередньо прокуратурою.
Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Харківської митниці збитки, завдані кримінальним правопорушенням, в розмірі 8 098 611,82 грн.
06 березня 2024 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сайтарли А.П. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилався на помилкове ототожнення прокурором обов`язкових митних платежів, справляння яких регулюється податковим законодавством України, зі збитками від кримінального правопорушення, відшкодування яких унормовано ЦК України. Обставини підтвердження ОСОБА_1 невірного класифікаційного коду товару та недоплати митних платежів до бюджету прокурором не доведені, а надані ним докази, зокрема, висновки експертиз, є недопустимими. Судовий експерт у висновку не врахував особливості хімічного складу та властивостей товару, який не може розглядатись як метанол. Саме акт документальної перевірки встановлює факт митного порушення, визначає види несплачених платежів, способи та механізми такої несплати, містить документальні докази вчинення правопорушення, визначає коло посадових осіб платника, відповідальних за несплату митних платежів тощо, однак його не надано. По всім 28 митним деклараціям нараховані митні платежі були перераховані ТОВ «Ваміп Сервіс» до Державного бюджету України на наступний робочий день після дати завершення митного оформлення у повному обсязі. Поведінка ОСОБА_1 є правомірною, відповідає офіційним роз`ясненням ДФС України. Причинний зв`язок між діями відповідача та правильністю сплати митних платежів до бюджету відсутній. Зі змісту ухвали про закриття кримінального провадження не вбачається, що судом встановлювались обставини, покладені в основу обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 367 КК України. 
17 травня 2024 до суду через систему «Електронний суд» від представника Харківської митниці Кушнаренко Л.В. надійшли додаткові пояснення, у яких зазначено про відсутність у Харківської митниці підстав для підтримання поданого прокурором позову. 
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2024 року у задоволенні позову керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської митниці до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих кримінальним правопорушенням, відмовлено; скасовано заходи забезпечення позову.
Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 як посадова особа митного органу не є суб`єктом сплати митних платежів, про стягнення яких просить прокурор, їх платником є імпортер. Прокурором не доведено підтвердження ОСОБА_1 невірного коду товару згідно УКТ ЗЕД та, як наслідок, недоплати ТОВ «Ваміп Сервіс» митних платежів до Державного бюджету України. Надані висновки експертиз не є належними та допустимими доказами. Акту (довідки), складеного за результатами проведення документальної перевірки у відповідності до положень глави 49 МК України, не надано. Документальні перевірки ТОВ «Ваміп Сервіс» контролюючим органом не призначались та не проводились, класифікаційний код товару «Інгібітор видалення відкладень КЗ+, ТУ2411-004-04414276-2018» у встановленому законом порядку не змінювався, а тому відсутні підстави стверджувати про ненадходження митних платежів до Державного бюджету України у зв`язку із прийняттям ОСОБА_1 рішення про підтвердження правильності класифікації товару «Інгібітор видалення відкладень КЗ+, ТУ2411-004-04414276-2018» за кодом згідно з УКТ ЗЕД 3814009090. Ухвала суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням передбачених ст.49 КК України строків давності та закриття кримінального провадження не може підтверджувати винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки це суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини.
30 вересня 2024 року від представника ОСОБА_1 адвоката Сайтарли А.П. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення.
Заява мотивована тим, що між ОСОБА_1 та адвокатом Сайтарли А.П. 19 лютого 2024 року було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 07/02, до якого укладено додаткову угоду № 1. При визначенні розміру гонорару було враховано: складність справи, час та обсяг послуг/робіт, який адвокат може витратити на дану справу; ціну позову (яка складала 8 098 611,82 грн); значення справи для клієнта; кваліфікація і досвід адвоката; фінансовий стан клієнта та інші обставини (у т.ч., але не виключно ділову репутацію клієнта). Ця справа має виняткове значення для відповідача і безпосередньо впливає на його майновий стан, з огляду на ціну позову. Крім того, адвокатом в межах завдання, визначеного додатковою угодою №1 до договору, було надано значний обсяг послуг. У зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції відповідач має понести витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 60 000,00 грн, що підтверджується вищевказаним договором про надання правової (правничої) допомоги №07/02 від 19 лютого 2024 року з додатковою угодою №1 до нього, рахунком №01/02 від 19 лютого 2024 року; актом приймання-передачі наданої правової (правничої) допомоги №1/1 від 27 вересня 2024 року; детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом від 27 вересня 2024 року. Просив ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат.
08 жовтня 2024 року до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання Харківської митниці, у якому вона просила виключити її з розподілу судових витрат, оскільки вона позов прокурора не підтримувала.
Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Сайтарли А.П. задоволено частково, стягнуто з Київської окружної прокуратури м. Харкова на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн, в стягненні решти витрат на правничу допомогу – відмовлено.
Додаткове рішення суду мотивовано тим, що з урахуванням позиції прокурора та Харківської митниці, в інтересах якої подано позов до суду, характеру виконаної адвокатом Сайтарли А.П. роботи, її доцільності, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, на користь відповідача слід стягнути 15 000,00 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції.
На вказані судові рішення 04 листопада 2024 року через систему «Електронний суд» заступник керівника Харківської обласної прокуратури Кравченко А.Г. до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив вказані судові рішення – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов прокурора.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ним доведено всі елементи складу правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 . Відсутність відомостей про проведення документальної перевірки митним органом імпортера (ТОВ «Ваміп Сервіс») та донарахування йому відповідних митних платежів не виключає вини і факту заподіяння збитків відповідачем державі, оскільки правовідносини щодо відповідальності відповідача є приватно-правовими і регулюються нормами цивільного законодавства, тоді як правовідносини щодо відповідальності платника податків (митних платежів) відносяться до публічно-правової сфери та регламентуються Податковим і Митним кодексами України. Товар: «інгібітор видалення відкладень КЗ +», виготовлений по ТУ 2411-004-04414276 – 2018, який запобігає утворенню гідратних пробок в газових трубопроводах та свердловинах, відповідає саме характеристикам описової частини коду Українського класифікатору товарів зовнішньо – економічної діяльності 2905110000 та не відповідає характеристикам описової частини коду Українського класифікатору товарів зовнішньо – економічної діяльності 3814009090. Закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав не звільняє особу від обов`язку відшкодувати завдану шкоду. Заподіяння відповідачем шкоди також підтверджується паспортом якості товару «інгібітор видалення відкладень КЗ +» від 02 березня 2018 року; роздруківками з автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор»; висновками судово-товарознавчої та судово-економічної експертизи, які є належними та допустимими доказами. Відповідач як посадова особа митного органу повинен був належним чином здійснити контроль правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару. З роздруківок з автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» щодо здійснених ОСОБА_1 митних формальностей, вбачається, що система видавала попередження (ризики) щодо можливої неправильної класифікації товару ТОВ «Ваміп Сервіс», однак ці попередження відповідачем були проігноровані. ОСОБА_1 протягом 2018 року запити про вирішення складного випадку класифікації до відділу класифікації товарів управління адміністрування митних платежів Харківської митниці ДФС не направлялись. Також, суд не надав жодної оцінки акту про результати тематичної перевірки Харківської митниці ДФС від 04 квітня 2019 року. Відповідачем не доведено належним чином розумності, реальності та співмірності розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, які були заявлені. Судом першої інстанції помилково зазначено, що витрати на правничу допомогу слід стягувати з Київської окружної прокуратури м. Харкова, оскільки вона не має статусу окремої юридичної особи, а належить до штату Харківської обласної прокуратури.
17 березня 2025 року від представника ОСОБА_1 – адвоката Сайтарли А.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу на рішення суду залишити без задоволення, а на додаткове рішення – задовольнити частково, стягнувши судові витрати з Харківської обласної прокуратури; а також стягнути з Харківської обласної прокуратури судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. Відзив мотивовано тим, що прокурор ототожнює збитки та митні платежі, платником яких відповідач не є, та помилково вважає, що такі відносини мають регулюватися цивільним законодавством. Судом першої інстанції правильно встановлено, що прокурором не доведено обставин підтвердження Солодким В.В. невірного коду товару згідно УКТ ЗЕД та, як наслідок, недоплати ТОВ «Ваміп Сервіс» митних платежів до Державного бюджету України, надані ним докази є неналежними та недопустимими, акту документальної перевірки не надано. Поведінка відповідача узгоджується із роз`ясненнями ДФС України. Ухвала про закриття кримінального провадження не є доказом вини відповідача, яку він не визнавав. Відповідачем було підтверджено розмір витрат на правничу допомогу, доведено їх співмірність та надано належні докази їх дійсності, необхідності, розумності розміру з урахуванням складності справи. Оскільки Київська окружна прокуратура м. Харкова не має статусу юридичної особи, діє без ідентифікаційного коду, підпорядкована Харківській обласній прокуратурі та функціонує в її структурі, саме на Харківську обласну прокуратуру як юридичну особу мають бути покладені витрати відповідача на професійну правничу допомогу.
12 серпня 2025 року від представника ОСОБА_1 – адвоката Сайтарли А.П. надійшли додаткові пояснення, в яких він підтримав свої заперечення проти позову та апеляційної скарги. Посилався на позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 925/230/17 щодо того, що грошові суми, які підлягають сплаті як податок, не можуть кваліфікуватися як збитки. «Збитки» та «податки» є різними за правовою природою зобов`язаннями. Обов`язок особи відшкодувати збитки виникає з деліктних правовідносин та є фактично заходом відповідальності за вчинене особою правопорушення. Натомість обов`язок сплатити податок виникає не внаслідок вчиненого особою правопорушення, а поза межами деліктних правовідносин – у межах існуючих податкових зобов`язань, які прямо передбачені законом.
Заслухавши суддю-доповідача,   перевіривши законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури слід задовольнити частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 наказом № 50-о від 05 лютого 2016 року переведений з 09 лютого 2016 року на посаду головного державного інспектора митного поста «Харків центральний» Харківської митниці ДФС (а.с. 97 том 1).
Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 62019170000000021 від 11 січня 2019 року за ч. 2 ст. 367 КК України за фактом неналежного виконання упродовж 2018 року службових обов`язків службовими особами Державної митної служби України через несумлінне ставлення до них, усупереч вимогам Митного кодексу України, під час здійснення контролю правильності визначення коду товару, імпортованого ТОВ «Ваміп Сервіс», що призвело до тяжких наслідків, заподіяних державі в особі Харківської митниці ДФС, у вигляді ненадходження фіскальних платежів у особливо великих розмірах.
Постановою прокурора від 09 липня 2021 року виділено з матеріалів вказаного досудового розслідування матеріали, що стосуються ОСОБА_1 , присвоєно кримінальному провадженню щодо нього № 62021170020000293 (а.с. 71 том 1).
12 липня 2021 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України (а.с. 107-118 том 1).
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, а саме як службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам.
Постановою старшого слідчого СВ (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві від 05 серпня 2021 року Харківську митницю Держмитслужби залучено як потерпілу особу від зазначеного кримінального правопорушення (а.с. 229-230 том 1).
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2023 року у справі № 638/13535/21 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 367 КК України, закрито кримінальне провадження № 62021170020000293 на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позов Харківської обласної прокуратури в інтересах держави про стягнення з ОСОБА_1 майнової шкоди залишено без розгляду (а.с. 231-249 том 1).
Суд у вищезазначеній ухвалі встановив, що у зв`язку з неналежним виконанням своїх службових обов`язків інспектором митного поста «Харків центральний» Харківської митниці ДФС ОСОБА_1 під час митного оформлення товару в режимі імпорт по митним деклараціям: ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/16241 10.04.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/18070 19.04.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/18071 19.04.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/19446 25.04.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/20398 02.05.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/22230 14.05.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/22231 14.05.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/22896 17.05.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/23148 18.05.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/23150 18.05.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/23151 18.05.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/23152 18.05.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/23164 18.05.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/26266 04.06.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/33513 12.07.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/35762 25.07.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/35765 25.07.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/38568 09.08.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/39066 13.08.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/39067 13.08.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/39070 13.08.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/40005 17.08.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/40006 17.08.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/40554 21.08.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/42015 30.08.2018; ІМ 40 ДЕ UA807170/2018/44781 17.09.2018; ІМ 40ДЕ UA807170/2018/4593724.09.2018;ІМ 40ДЕ UA807170/2018/47280 01.10.2018 та здійснення митної формальності - контроль правильності класифікації товару - «Інгібітор видалення відкладень КЗ+,ТУ 2411-004-04414276-2018» загальною вагою 661 тон, ввезеного на митну територію України ТОВ «Ваміп Сервіс» в період часу з квітня 2018 року по жовтень 2018 року та в порушення вимог статті 69 Митного кодексу України в частині правильності класифікації товарів, в порушення вимог ч. ч. 2, 4 ст. 69 Митного кодексу України, п. 5 Розділу І, п. 2, абз. 3 п. 4 Розділу ІІІ Порядку № 650, Правила 1, 3 Основних правил інтерпретації класифікації товарів, п. п. 2.18., 2.18.1., 2.18.2., 2.18.3., 2.19., 2.19.1., 2.19.2 посадової інструкції, підтвердив правильність класифікації товару за УКТ ЗЕД 3814009090, що призвело до митного оформлення зазначеного товару, який відповідно до чинного законодавства класифікується за кодом УКТЗЕД 2905110000 по вказаним митним деклараціям без сплати обов`язкових митних платежів на загальну суму 8 098 611,82 грн, з яких мито складає 344 188,16 грн, акцизний податок 6 404 655,03 грн, ПДВ 1 349 768,63 грн, чим завдав збитки державному бюджету України на суму 8 098 611,82 грн, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян та відповідно до п. 4 примітки до статті 364 КК України є тяжкими наслідками.
Таким чином, саме неналежне виконання головним державним інспектором митного поста «Харків центральний» Харківської митниці ДФС Солодким В.В. своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них призвело до спричинення державі в особі Харківської митниці ДФС тяжких наслідків у вигляді майнової шкоди по результатам митного оформлення товару - «Інгібітор видалення відкладень КЗ +, ТУ 2411-004-04414276-2018», що класифікується за кодом УКТ ЗЕД 2905110000, вагою 661 тон по вказаним митним деклараціям на загальну суму 8 098 611,82 грн, з яких мито складає 344 188,16 грн, акцизний податок 6 404 655,03 грн, ПДВ 1 349 768,63 грн, що підтверджується висновком судово-економічної експертизи № 188 від 27 грудня 2019 року, та є тяжкими наслідками.
Обвинуваченому в судовому засіданні роз`яснено наслідки звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК, зокрема, що таке звільнення не є реабілітуючими підставами (а.с. 231-249 том 1).
Оформлення ОСОБА_1 товару по вищевказаним 28 митним деклараціям підтверджується додатками до протоколу огляду, до яких входять декларації, відомості з Автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор», переліки митних формальностей (а.с. 119-224 том 1). 
З паспорту якості товару «інгібітор видалення відкладень КЗ +» від 02 березня 2018 року вбачається, що зазначений товар згідно технічних умов складається з 90-95% метанолу та 5-10% ізобутанолу (а.с. 225 том 1).
З висновку судово-товарознавчої експертизи Дніпровського НДЕКС МВС України від 05 липня 2019 року вбачається, що товар: «інгібітор видалення відкладень КЗ +», виготовлений по ТУ 2411-004-04414276 – 2018, за умовою його використання в якості інгібірующого розчину, який запобігає утворенню гідратних пробок в газових трубопроводах та свердловинах, відповідає характеристикам описової частини коду Українського класифікатору товарів зовнішньо – економічної діяльності 2905 110000; товар «інгібітор видалення відкладень КЗ +», виготовлений по ТУ 2411-004-04414276 – 2018, за умовою його використання в якості інгібіруючого розчину, який запобігає утворенню гідратних пробок в газових трубопроводах та свердловинах, не відповідає характеристикам описової частини коду Українського класифікатору товарів зовнішньо – економічної діяльності 3814 009090 (а.с. 72-76 том 1).
Висновком судово-економічної експертизи Полтавського НДЕКЦ МВС України № 188 від 27 грудня 2019 року підтверджуються суми ненадходження митних платежів до бюджету України під час ввезення ТОВ «Ваміп Сервіс» на митну територію України та оформлення товару в режимі імпорт по митним деклараціям у розмірі 47 169 714,10 грн (включаючи перелічені вище 28 декларацій, по яким загальна сума ненадходження митних платежів складає 8 098 611,82 грн) (а.с. 77-94 том 1).
Зі змісту акту про результати тематичної перевірки Харківської митниці ДФС від 04 квітня 2019 року вбачається, що в ході вибіркової перевірки митних оформлень товарів, що переміщуються через митний кордон України за кодом 3814009090 згідно УКТ ЗЕД, перевірялись митні оформлення товарів імпортерів (зокрема, ТОВ «Ваміп-Сервіс»). В Акті зроблено висновок, що багатокомпонентні розчинники – це розчинники, до складу яких входять два або більше компонента, поєднання яких обумовлює більші функціональні можливості таких розчинників та їх споживчі властивості. До митного оформлення не представлено жодного документа, який підтверджує, що 3,47% ізопропілового спирту, який знаходиться в метиловому спирті, збільшує функціональні можливості задекларованого товару, в порівнянні з властивостями метанолу. Таким чином, додання до метанолу незначної кількості ізопропілового спирту можна розглядати як спробу імпортером надати товару з високою ставкою оподаткування (метанол код згідно УКТ ЗЕД 2905110000, імпортне мито – 5,5%, ставка акцизного збору – 245 Євро/т) вигляду товару з низькою ставкою оподаткування (розчинник складний органічний 3814009090, імпортне мито – 0%, акцизний збір – відсутній), зі збереженням всіх якостей метанолу як основного компонента. Таким чином, при визначенні коду товару відповідно до УКТ ЗЕД повинна була розглядатись товарна позиція 2905 та товарна підкатегорія 2905110000 (а.с. 198-236 том 2, сторінки акту 20-25).
У матеріалах справи наявні листи Державної фіскальної служби №8666/7/99-99-19-03-03-17 від 15 березня 2019 року та №20153/7/99-99-19-03-03-17 від 25 червня 2019 року, зі змісту яких слідує, що підпорядкованим митницям були доведені роз`яснення щодо необхідності класифікації товарів: «Розчинник для лакофарбових покриттів і гідратних пробок», «Розчинник гідратних пробок», у разі їх виготовлення шляхом змішування компонентів за правилом 1 Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, у товарній позиції 3814 (а.с. 140-141, 145 том 2, а.с. 64-66 том 3).
Зі змісту відповіді Слобожанської митниці Держмитслужби від 19 жовтня 2020 року на адресу Національного антикорупційного бюро України вбачається, що державним інспектором митного поста «Харків центральний» ОСОБА_1 протягом 2018 року (тобто в період надходження 28 митних декларацій ТОВ «Ваміп Сервіс») запити про вирішення складного випадку класифікації до відділу класифікації товарів управління адміністрування митних платежів Харківської митниці ДФС не направлялись. Рішення про визначення коду товару співробітниками відділу класифікації товарів управління адміністрування митних платежів Харківської митниці ДФС відносно товару «Інгібітор видалення відкладень КЗ+», який імпортувався ТОВ «Ваміп-Сервіс», не приймались (а.с. 233 том 2).
З наданого представником відповідача висновку експерта Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 37517 від 29 грудня 2021 року за результатами проведення судової товарознавчої експертизи за запитом адвоката Свиридової М.М. в якості доказу у кримінальних провадженнях, зокрема, у провадженні № 62021170020000293 вбачається, що товару, зазначеному в запиті та додатках до нього як «Розчинники складні органічні для видалення фарб та лаків, які складаються з метанолу на 87,5 мас% +/- 0,1 мас% та ізобутанолу на 12,5 мас% +/-0,1 мас%», відповідають наступні характеристики за УКТЗЕД: «Розчинники та розріджувачі складні органічні, в інших товарних позиціях не зазначені; готові суміші для видалення фарб або лаків»: інші товарної підкатегорії 3814 00 90 90 (а.с. 83-117 том 2).
Київською окружною прокуратурою м. Харкова відповідно до вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» направлено лист до Харківської митниці від 20 грудня 2023 року за №50-103-6075вих-23 з проханням повідомити, чи вживалися заходи щодо усунення допущених порушень чинного законодавства, виявлених під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, у тому числі шляхом звернення до суду з відповідним позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави майнової шкоди в розмірі 8 098 611,82 грн. Згідно відповіді Харківської митниці від 05 січня 2024 року нею не вживались заходи позовного характеру до ОСОБА_1 , та на теперішній час Харківська митниця не має підстав для подання відповідного позову, оскільки немає доказів для обґрунтування позову (а.с. 250-253 том 1).
У листі від 27 лютого 2024 року №7.14-1/15/8.19/1503 Харківська митниця повідомила адвоката відповідача, що документальні виїзні або документальні невиїзні перевірки у відношенні ТОВ «Ваміп Сервіс» з 09 грудня 2019 року Харківською митницею не проводились, а законодавчо встановлені підстави для зміни коду товару згідно УКТ ЗЕД за вказаними митними деклараціями у митниці були відсутні. Відповідно, рішення про визначення коду товару згідно УКТ ЗЕД, за вказаними митними деклараціями, митницею не приймалось. Станом на 27 лютого 2024 року за підприємством ТОВ «Ваміп Сервіс» в Харківській митниці не обліковується недоплата митних платежів чи будь-яка інша заборгованість (збитки) зі сплати митних платежів. По всім 28 митним деклараціям, оформлення яких здійснював відповідач, нараховані митні платежі були перераховані ТОВ «Ваміп Сервіс» до Державного бюджету України на наступний робочий день після дати завершення митного оформлення в повному обсязі (а.с. 75 зворот – 76 том 2).
З листа Київської митниці №7.8-2/19-01/8.19/4258 від 07 березня 2024 року вбачається, що за період з 08 грудня 2019 року документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів ТОВ «Ваміп Сервіс» митницею не проводилися. На адресу Київської митниці листи (матеріали) щодо ініціювання проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів ТОВ «Ваміп Сервіс» від правоохоронних органів (органів прокуратури, Державного бюро розслідувань тощо) за митними деклараціями, зазначеними у запиті, не надходили (а.с. 171 том 2).
Листом заступника начальника ГУ ДПС у м. Києві від 01 травня 2024 року № 15/26-15-07-05-02-04 також підтверджується, що документальні перевірки ТОВ «Ваміп Сервіс» за період з 26 квітня 2018 року по 08 грудня 2019 року не проводились; за вказаний період в картотеці вхідної кореспонденції листів (матеріалів) від правоохоронних органів щодо ініціації проведення документальних перевірок товариства не ідентифіковано (а.с. 40 том 3).
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).
Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноважені визначені Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».
У частинах першій - другій статті 14 вказаного Закону передбачено, що до персоналу ДКВС України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в ДКВС України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби). Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 638/14011/16-ц зазначено, що «судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Це і компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, що виникають із індивідуальних, цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.
Ці позиції викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20), від 16 червня 2020 року у справі № 756/3456/19 (провадження № 14-543цс19), від 26 лютого 2020 року у справі № 210/5659/18 (провадження № 14-632цс19) та інших».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-ц (провадження № 14-481цс18) зроблено висновок, що «спірні правовідносини виникли у зв`язку із завданням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби. З огляду на вищезазначені вимоги закону, указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, навіть якщо притягнення цієї особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди відбувається після її звільнення з військової служби. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 5 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, в якій зазначено про відступ від раніше висловленої правової позиції у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 3 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17 в аналогічних спорах».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 813/1045/18 (провадження № 11-574апп19) зроблено висновок, що «за наслідками розгляду справи № 818/1688/16 (постанова від 5 грудня 2018 року) Велика Палата Верховного Суду з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, відступила від висновку, викладеного, зокрема, й у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15 виходячи з таких міркувань. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір у цій справі щодо відшкодування державі в особі військової частини НОМЕР_1 шкоди, завданої ОСОБА_1 шляхом втрати майна під час здійснення ним повноважень, пов`язаних з проходженням військової (публічної) служби, є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 березня 2025 року в справі № 240/33695/23 (адміністративне провадження № К/990/32787/24) зазначено, що «юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Вказана позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 466/1150/18. Частиною четвертою статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України. Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування. Частиною четвертою статті 19 КАС України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - «ЦК України») підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - «ЦПК України») визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Закриваючи провадження у цій справі, апеляційний суд керувався правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 200/22363/16-а (провадження № 11-720апп18). Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Поряд із цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 грудня 2018 у справі № 818/1688/16 з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, відступила від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі №755/2258/17 та інших і вказала про наступне. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувти шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Вказані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби. Отже, з огляду на наведене варто констатувати, що практика Верховного Суду щодо юрисдикції спорів цієї категорії є усталеною та послідовною і полягає у тому, що у випадку вирішення спору щодо зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Отже, подібні спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби. Вказані правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, від 22 січня 2020 року у справі №813/1045/18, Верховного Суду у постановах від 05 лютого 2020 року у справі №761/19799/17, від 30 вересня 2020 року у справі №204/2763/18, від 18 листопада 2020 року у справі №756/12568/18, від 27 травня 2021 року у справі №203/3782/19, від 21 лютого 2022 року у справі № 932/14855/19, від 7 березня 2023 року у справі №761/1366/20 та від 24 жовтня 2023 року у справі №160/4643/23, і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від цієї позиції».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 листопада 2025 року у справі № 750/6852/24 (провадження № 61-2485св25) зазначено, що: «ОСОБА_1 має військове звання полковника та перебуває на військовій службі у Збройних Силах України на посаді заступника командувача підготовки командування підготовки військової частини НОМЕР_1 Сухопутних військ Збройних Сил України, у випадку вирішення спору щодо зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Отже, подібні спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби; крім того, обставини, які встановлені у постанові Хмельницького апеляційного суду від 07 вересня 2023 року в справі № 686/16976/22, не мають преюдиційного значення під час вирішення цього спору, адже ОСОБА_1 не брав участі під час її розгляду; суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що цей спір є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, у зв`язку з чим закрив провадження у справі за позовом заступника керівника Окружної прокуратури міста Хмельницького в інтересах держави в особі Міністерства юстиції України, Пенітенціарної Академії України до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення працівника, на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України».
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
У справі, що переглядається, прокурор в інтересах держави звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави в особі Харківської митниці збитків, завданих кримінальним правопорушенням, в розмірі 8 098 611,82 грн.
В якості підстави для стягнення майнової шкоди прокурор зазначив, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2023 року у справі №638/13535/21 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 367 КК України, а кримінальне провадження № 62021170020000293 стосовно нього закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України.
Зазначив, що в результаті халатного відношення відповідача до своїх службових обов`язків митника до державного бюджету не надійшли митні платежі та податки у розмірі 8 098 611,82 грн.
Вказане правопорушення стосується службової недбалості відповідача, що призвела до тяжких наслідків, та вчиняється службовою особою через невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків через несумлінне ставлення, що спричиняє тяжкі наслідки (шкода у великих розмірах інтересам держави). Отже, прокурор в якості підстав позову вказав, що відповідач у даному випадку за своєю посадою та службовими обов`язками несе відповідальність за ненадходження до Державного бюджету України податків та митних зборів за ввезений на територію України товар ТОВ «Ваміп Сервіс» (у разі наявності недоплати таких платежів).
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17, звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.
Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.
Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК).
Таким чином, ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2023 року у справі №638/13535/21 не має преюдиційного значення щодо протиправності дій ОСОБА_1 під час визначення коду товару за УКТ ЗЕД 3814009090.
З огляду на зазначене, у випадку вирішення спору щодо зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок неналежного виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.
Отже, подібні спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Таким чином, оскільки цей спір є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, а рішення суду - скасуванню.
Зазначений висновок відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2025 року у справі № 450/1711/23.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно до ч.ч.1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити.
Оскільки суд апеляційної інстанції вирішив на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі, то він відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює позивачу, що розгляд цієї справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду та протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення він може звернутися до Харківського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією до відповідного окружного адміністративного суду.
Керуючись ст.ст. 255, 256, 374, 377, 381-384, 389-391 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури Кравченка Андрія Григоровича задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2024 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2024 року скасувати.
Провадження у справі за позовом керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської митниці до ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих кримінальним правопорушенням - закрити.
Роз`яснити Київській окружній прокуратурі міста Харкова, що справу належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Протягом десяти днів з дня отримання постанови Київська окружна прокуратура міста Харкова має право звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 липня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді О.В. Маміна 

В.Б. Яцина