ЄУН: 334/10770/25
Провадження №: 2/336/1804/2026 
РІШЕННЯ
Іменем України
19 серпня 2026 року     м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, —
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , вказавши, що 02.02.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено кредитний договір № 02.02.2025-100001618, за умовами якого ОСОБА_1 видано кредит в сумі 6000 гривень строком на 168 днів та датою повернення (виплати) кредиту – 19.07.2025 року зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом та комісії.
Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 17040 гривень, яка складається з тіла кредиту 6000 гривень, процентів 7140 гривень, додаткової комісії 900 гривень, неустойки 3000 гривень, разом із судовим збором.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2025 року цивільну справу направлено до Шевченківського районного суду за підсудністю.
Ухвалою суду від 04.03.2026 року відкрите провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників.
18.03.2026 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якій відповідач вказував, що позивачем не надано належного розрахунку заборгованості, не надано доказів укладення договору, а також відповідач вказував на безпідставність нарахування комісії та неустойки.
23.03.2026 року відповідачем подано відповідь на відзив.
В ході розгляду справи сторонами заяви чи клопотання не подавались.
При дослідженні матеріалів справи встановлено таке.
02.02.2025 року ОСОБА_2 прийняв пропозицію ТОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору (кредитної лінії), а саме укласти електронний кредитний договір (оферту) у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
02.02.2025 року ОСОБА_3 підписав та направив ТОВ «Споживчий центр» заявку кредитного договору № 02.02.2025-100001618 (кредитної лінії), в якій вказав реквізити належного відповідачеві електронного платіжного засобу для надання коштів.
Відповідно до умов кредитного договору № 02.02.2025-100001618 від 02.02.2025 року (надалі – «Договір») відповідачу надано кредит в сумі 6000 гривень; строк, на який надається кредит - 168 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту – 19.07.2025 року.
Пунктом 8 передбачено, що комісія, пов`язана з наданням кредиту – 5% від суми кредиту та дорівнює 300 гривням.
02.02.2025 року ТОВ «Споживчий центр» акцептувало оферту ОСОБА_2 та направило відповідачеві відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору (кредитної лінії) на запропонованих умовах.
Копією довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» підтверджується перерахування 02.02.2025 року 6000 гривень призначенням платежу видача за договором № 02.02.2025-100001618.
За довідкою, яка надана позивачем, заборгованість по кредитному договору складає 17040 гривень, з яких 6000 гривень основного боргу, 7140 гривень проценти, 900 гривень комісія, 3000 гривень неустойка.
Належного розрахунку, в якому б містились період нарахування та застосована процентна ставка, позивачем не надано.
При вирішенні спору суд виходить з такого.
Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Укладення кредитного договору в електронній формі (відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію»), є таким, що укладений у письмовому вигляді про що зазначено у постановах ВС від 07.10.2020 року №127/33824/19 та від 09.09.2020 року №732/670/19.
Можливість укладення договору шляхом фіксування його змісту в кількох документах визначена ст. 207 ЦК України.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно зі ст. 639 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Як вказує ст. 640 ч. 1 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. 
Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.
Враховуючи вищевказані норми чинного законодавства, суд вважає укладеним договір між сторонами, а чинне законодавство не вимагає необхідності вручення чи передання паперової версії договору, укладеного в електронній формі.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. 
У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 
За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, відповідно до ст. 536 ЦК України.
Оскільки між сторонами було укладено договір, відповідач отримав кредитні кошти та не виконав належним чином свої зобов`язання за договором, тож суд вважає, що у відповідача виникло зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків.
Водночас позивачем не надано належного та докладного розрахунку заборгованості за процентами, а відтак неможливо визначити як саме нараховані проценти за користування кредитом та перевірити відповідність такого нарахування умовами договору, який містить різні відсоткові ставки в залежності від період використання кредитних коштів.
Оскільки позивачем не доведено правильності розрахунку процентів, відповідач висловив свої заперечення з цього приводу, суд вважає, що позивачем не надано належних та достатніх доказів правильності нарахування процентів за користування кредитом, а відтак не вбачає і підстав для стягнення процентів через недоведеність їх розміру.
Вирішуючи спір в частині стягнення неустойки, суд виходить з наступного.
Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 року до теперішнього часу.
На час укладення договору та розгляду справи в суді положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України були та є чинними.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України.
Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (частина 2статті 4 ЦК України).
Отже, частина друга статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15).
Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)).
Також, Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23), від 12.02.2025 № 758/5318/23 (провадження № 61-15103св24), згідно яких, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Зважаючи на викладені норми, судом не знайдено підстав для стягнення з відповідача неустойки за неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором.
Вирішуючи спір в частині стягнення комісії, суд суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.
Так, у кредитному договорі не зазначено конкретного переліку супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані обслуговуванням кредиту, які надаються позивачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Позивачем не зазначено та не надано доказів фактичного надання послуг кредитором, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".
За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача комісії за обслуговування кредиту.
Оскільки позивачем надані докази укладення між сторонами відповідного кредитного договору та, як наслідок, набуття відповідачем обов`язку виконання взятих на себе зобов`язань відповідно до умов договору, суд вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту.
Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам (35%).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 279, 352, 354 ЦПК України, —
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково та стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 6000 гривень(шість тисяч гривень) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 02.02.2025-100001618 від 02.02.2025 року, а також судовий збір в сумі 847,84 гривні (вісімсот сорок сім гривень 84 коп.).
В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.
Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:
Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 133А, код ЄДРПОУ 37356833.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Суддя        О.І. Дацюк

Повний текст рішення суду складений 19.08.2026 року.
19.08.26