Справа № 485/566/26
Провадження №1-кп/485/115/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 року  м. Снігурівка 

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
представників потерпілих ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12025150000001033 по обвинуваченню
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кизил-Орда, республіка Казахстан СРСР, українця, громадянина України, з фаховою передвищою освітою, одруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, раніше не судимого, 
за ч.3 ст.286 КК України,
встановив:
Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_10 , будучи військовослужбовцем за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді сапера розмінування 1 відділення механізованого розмінування 1 взводу механізованого розмінування роти механізованого розмінування військової частини НОМЕР_1 , 26.12.2025, близько 13.40 години, в світлий час доби, за наявності опадів у вигляді снігу, керуючи автомобілем "Chevrolet Aveo", реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по слизькій, покритій шаром снігу, асфальтованій проїзній частині автодороги О151901, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, з боку м. Снігурівка в напрямку села Василівка Баштанського району Миколаївської області, зі швидкістю 50-60 км/год. 
В цей час, у зустрічному напрямку, в межах своєї смуги рухався автомобіль "Ford Galaxy", реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (в званні лейтенанта, командира 3-ї берегової роти оборони НОМЕР_4 батальйону берегової оборони військової частини НОМЕР_5 ). 
Будучи зобов`язаним знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху,  ОСОБА_10  під час руху, грубо порушив вимоги п. п. 2.3 "б", 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, із відповідними змінами та доповненнями (далі - ПДР),  а саме: проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, не вибрав безпечної швидкості для руху при погодних умовах, що потребують  особливої уваги для водія (опадів у вигляді снігу та слизької проїзної частини), що призвело до втрати курсової стійкості автомобілем "Chevrolet Aveo", реєстраційний номер НОМЕР_2 та керування над ним. В результаті чого, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, якою в цей час рухався автомобіль" Ford Galaxy", реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_12 , та допустив зіткнення правою боковою частиною керованого ним автомобіля з передньою частиною автомобіля "Ford Galaxy", реєстраційний номер НОМЕР_3 . 
Неправомірними діями водія ОСОБА_10 пасажирам автомобіля "Chevrolet Aveo", реєстраційний номер НОМЕР_2 ,  ОСОБА_4 спричинено тілесні ушкодження у вигляді перелому лонних та сідничних кісток тазу зліва та справа по типу "метелика", гематоми малого тазу, перелому бічної маси крижі зліва, перелому поперекового відростку 4 поперекового хребця справа, компресійних переломів 4-5 грудних хребців, забою правої легені, забою грудної клітини справа, які ускладнились травматичним шоком 1 ступеню, ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді розриву легені справа, забою легень з обох боків, які ускладнились правобічним гемапневматораксом, розриву перепончастої частини середньої третини трахеї, пневмомедіастінума (наявністю повітря в середостінні), перелому правої лобкової кістки та вертолюгової западини зі зміщенням уламків, перелому правої сідничної кістки зі зміщенням уламків, перелому лівих бічних мас крижі,  ОСОБА_13 спричинено тілесні ушкодження у вигляді розриву судинної ніжки в ділянках воріт лівої нирки, масивний крововилив під капсулу нирки, масивна забрюшинна гематома, розриви печінки, крововилив у черевну порожнину (біля 650 мл рідкої крові), крововиливи в прикореневих зонах обох легень крововиливи в серповидну зв`язку печінки та діафрагму; переломи ребр: справа - 2-10 по задньоаксілярній лінії, зліва 2-6 по передньо-аксілярній лінії з ознаками розтягнення на зовнішній кістковій пластинці та стиснення на внутрішній кістковій пластинці з крововиливами в м`які тканини навколо переломів, які явилися причиною смерті, ОСОБА_14 спричинено тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми тіла у вигляді забою речовини головного мозку з крововиливом під м`яку мозкову оболонку обох півкуль, численних переломів ребер справа по різним анатомічним лініям, уламкового перелому тазової кістки з крововиливом в органи малого тазу, брижу товстого та тонкого кишківнику, передню черевну стінку, розриву селезінки, що супроводжувалось внутрішньочеревною кровотечою, і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Своїми вище вказаними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесні ушкодження, потерпілому ОСОБА_5 тяжкі тілесні ушкодження, та загибель кількох осіб, а саме  ОСОБА_13 , та ОСОБА_14 , ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та надав суду наступні показання. Так, 26 грудня 2025 року він, керуючи технічно справним автомобілем "Chevrolet Aveo" (який належить його дружині, а цивільно-правова відповідальність застрахована в ПАТ "СК "ПЗУ Україна"), рухався по дорозі до магазину. По дорозі до м. Снігурівка, не врахувавши дорожню обстановку - а саме наявність снігового покриву на проїзній частині, - він не впорався з керуванням, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем "Ford". Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажири його автомобіля, які визнані потерпілими у даній справі, отримали тілесні ушкодження. Також ОСОБА_10 уточнив, що на момент учинення ДТП проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а потерпілі є його співслужбовцями. Завдану потерпілим матеріальну шкоду він відшкодував частково. У вчиненому щиро кається.

Крім визнання вини, винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, підтверджується наступними доказами:

показаннями потерпілого ОСОБА_4 про те, що з обвинуваченим він познайомився під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . 26.12.2025 року, після виконання доручених завдань, за узгодженням із керівником вони вирішили поїхати до магазину на автомобілі, належному обвинуваченому. По дорозі потрапили в ДТП. Автомобілем керував ОСОБА_15 , він ( ОСОБА_4 ) перебував на передньому пасажирському сидінні, позаду нього - ОСОБА_16 , посередині - ОСОБА_17 , ліворуч - ОСОБА_18 . Дорожнє покриття було вкрите снігом, швидкість руху була невелика. Автомобіль занесло та розвернуло на смугу зустрічного руху, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем "Chevrolet". Усі особи, які перебували в автомобілі, отримали тілесні ушкодження, а ОСОБА_16 від отриманих травм загинув. Тілесні ушкодження, отримані потерпілим унаслідок ДТП, призвели до встановлення йому III групи інвалідності та подальшого звільнення (списання) з військової служби за станом здоров`я. Жодних претензій до обвинуваченого він не має. Обвинувачений добровільно перераховував йому кошти на лікування (точну суму не пам`ятає). У зв"язку з цим та тим, що обвинувачений діяв з необережності, просить призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі;

показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який пояснив, що з обвинуваченим познайомився під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 . 26 грудня 2025 року, після виконання доручених завдань, вони вирішили поїхати до магазину на належному обвинуваченому автомобілі марки "Ford". Перед виїздом вони отримали дозвіл старшого начальника та розписалися в журналі інструктажу з техніки безпеки. Близько 13:00 вони виїхали з с. Новопетрівка в напрямку м. Снігурівка. Унаслідок сильного снігопаду рухалися з невеликою швидкістю, однак автомобіль занесло на смугу зустрічного руху, де відбулося зіткнення (ДТП). Основний удар припав на праву сторону транспортного засобу. У результаті ДТП потерпілий отримав тілесні ушкодження, через які в подальшому був звільнений з військової служби за станом здоров`я та наразі проходить процедуру оформлення групи інвалідності. Частково лікування здійснював власним коштом, а обвинувачений щомісяця сплачував йому по 5 000 гривень на лікування. Претензій до обвинуваченого немає. На суворому чи реальному покаранні для обвинуваченого потерпілий не наполягає;

показаннями потерпілої ОСОБА_7 , яка суду показала, що є сестрою загиблого ОСОБА_14 . З обвинуваченим особисто не знайома. 27 грудня 2025 року телефоном її повідомили про те, що 26 грудня 2025 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинув її брат. Унаслідок смерті близької людини їй завдано моральних страждань. Матеріальної шкоди вчиненим кримінальним правопорушенням їй не завдано, оскільки поховання здійснювала військова частина. У вирішенні питання щодо призначення обвинуваченому покарання покладається на розсуд суду;

показаннями потерпілої ОСОБА_6 про те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із загиблим ОСОБА_13 . З обвинуваченим раніше знайома не була. 26 грудня 2025 року чоловік повідомив їй про своє повернення додому, однак того ж дня від його співслужбовців вона дізналася, що ОСОБА_13 загинув унаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Загибеллю чоловіка їй завдано матеріальної та моральної шкоди. Зазначила, що чоловік був єдиним годувальником у сім`ї та утримував її разом із двома їхніми спільними неповнолітніми дітьми. На цей час діти отримують пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Також потерпіла вказала, що обвинувачений частково відшкодував завдану шкоду в розмірі 20 000 грн, у зв`язку з чим заявлений цивільний позов підтримує повністю за мінусом вказаної суми. У вирішенні питання про призначення покарання потерпіла наполягає на призначенні обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі; 

інформативним рапортом старшого інспектора-чергового ВП № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області від 26.12.2025 про реєстрацію 26.12.2025 о 13:48 повідомлення по телефону про те, що 26.12.2025 о 13:40 на автомобільній дорозі поблизу м. Снігурівка (в районі заводу мінеральних вод) у кювет з`їхав транспортний засіб /Т. 1 а. п. 144/;

протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.12.2026 з фототаблицею та схемою до нього, згідно з яким було оглянуто ділянку автодороги від м. Снігурівка до с. Василівка (стан дорожнього покриття: укатаний сніг товщиною 1-1,5 см). У ході огляду зафіксовано розташування транспортних засобів на місці події, локалізацію їхніх пошкоджень, а також виявлено труп ОСОБА_13 з тілесними ушкодженнями (т. 1, а. с. 160-177);

протоколом огляду місця події від 26.12.2026 року, з фототаблицею, згідно якого було оглянуто приміщення Миколаївського військового госпіталя, де виявлено труп ОСОБА_14 /Т.1 а.п.185-187/;

висновком експерта судово-медичної експертизи № 132 від 19.03.2026 року, відповідно до якого при судово-медичному дослідженні трупа гр. ОСОБА_13 встановлено, що причиною його смерті є поєднана травма грудної клітини, живота та нижніх кінцівок у вигляді численних переломів ребер, розривів печінки та судинної ніжки лівої нирки, що супроводжувалися розвитком внутрішньої кровотечі й були ускладнені травматичним шоком. Це спричинило гостре порушення та зупинку серцевої діяльності й дихання, а також припинення функції центральної нервової системи. Вираженість трупних явищ свідчить про те, що смерть настала в межах 3 діб до проведення експертизи трупа. Кількість, поєднаність, локалізація ушкоджень, механізм їх утворення (ударна та ударно-здавлююча дія), а також відсутність ознак переїзду свідчать про те, що вони утворилися в результаті транспортної травми, а саме - травми в салоні автомобіля, де місцем первинного удару була права бічна поверхня тіла (т. 2, а. п. 54-57);

висновком експерта судово-медичної експертизи № 202512150100003295 від 25.03.2026 року, відповідно до якого смерть ОСОБА_14 настала внаслідок тупої поєднаної травми тіла у вигляді забою речовини головного мозку з крововиливом під м`яку мозкову оболонку обох півкуль, численних переломів ребер праворуч по різних анатомічних лініях, уламкового перелому тазової кістки з крововиливом в органи малого таза, брижу товстого та тонкого кишківника, передню черевну стінку, а також розриву селезінки, що супроводжувалося внутрішньочеревною кровотечею. Усі вищевказані тілесні ушкодження утворилися прижиттєво, на що вказують крововиливи в ділянках їх виникнення. Характер, морфологічні особливості та локалізація виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень - а саме переважання внутрішніх ушкоджень над зовнішніми та наявність ознак забоїв внутрішніх органів, які виникли внаслідок струсу - свідчать про те, що дані ушкодження утворилися одночасно від дії тупих твердих предметів за 4-6 годин до настання смерті та могли виникнути під час дорожньо-транспортної пригоди внаслідок удару об виступаючі частини салону автомобіля в момент зіткнення транспортного засобу (в якому останній перебував на пасажирському сидінні) з перешкодою або іншим транспортним засобом. З огляду на переважну локалізацію тілесних ушкоджень на передній та правій бічній поверхнях голови, тулуба й кінцівок, травмівна сила була спрямована спереду назад та справа наліво. Усі виявлені тілесні ушкодження мають ознаки тяжких і перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті (т. 2, а. п. 60-64);

висновком експерта судово-медичної експертизи №80 від 16.03.2026 року, відповідно до якого у ОСОБА_5 наявні тілесні ушкодження у вигляді розриву правої легені, забою легень з обох боків, які ускладнилися правобічним гемопневмотораксом, розриву перетинчастої частини середньої третини трахеї, пневмомедіастинуму (наявності повітря у середостінні), перелому правої лобкової кістки та вертлюгової западини зі зміщенням уламків, перелому правої сідничної кістки зі зміщенням уламків, перелому лівих бічних мас крижів. Зазначені тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупих твердих предметів. Не виключається можливість утворення вказаних тілесних ушкоджень у строк, зазначений у постанові, - 26.02.2025 року, в умовах ДТП (при зіткненні двох автотранспортних засобів), під час перебування у салоні автомобіля. За ступенем тяжкості ці тілесні ушкодження належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (Т. 2 а. п. 67-70);

висновком експерта судово-медичної експертизи №81 від 16.03.2026 року, відповідно до якого у ОСОБА_4 наявні тілесні ушкодження у вигляді перелому лонних та сідничних кісток таза зліва та справа за типом "метелика", гематоми малого таза, перелому бічної маси крижів зліва, перелому поперекового відростка 4-го поперекового хребця справа, компресійних переломів 4-5-го грудних хребців, забою правої легені та забою грудної клітки справа, які ускладнилися травматичним шоком I ступеня. Дані тілесні ушкодження могли утворитися від дії твердих предметів. Утворення вказаних тілесних ушкоджень у строк, зазначений у постанові - 26.12.2025 року в умовах ДТП (при зіткненні двох автотранспортних засобів під час перебування в салоні автомобіля) - не виключається. За ступенем тяжкості зазначені тілесні ушкодження віднесено до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (Т. 2, а. п. 73-76);

висновком експерта судової автотехнічної експертизи № 5950-34-25 від 13.03.2026 року, відповідно до якого рульове управління, робоча гальмівна система, ходова частина досліджуваного автомобіля "Chevrolet Aveo" до моменту ДТП перебували у працездатному стані (Т.2 а.п.81-84); 

висновком експерта судової автотехнічної експертизи № 5449-34-25 від 13.03.2026 року, відповідно до якого рульове управління, робоча гальмівна система, ходова частина досліджуваного автомобіля "Ford" до моменту ДТП перебували у працездатному стані (Т.2 а.п.87-90); 

висновком експерта судової транспортно-трасологічної експертизи № 5951-34-25, відповідно до якого в умовах події, в момент первинного контакту автомобіль "Ford" та автомобіль "Chevrolet Aveo" перебували на проїзній частині автодороги, в межах смуги руху автомобіля "Ford"; автомобіль "Ford" своєю передньою частиною, а автомобіль "Chevrolet Aveo" своєю правою частиною в районі осипу пластику та скла транспортних засобів, в положенні та під кутом вказаних в даному висновку (схема №1 в фототаблиці, що додається до висновку) (Т.2 а.п.95-104); 

висновком експерта судової автотехнічної експертизи по дослідженню обставин і механізму ДТП від 18.03.2026 року, відповідно до якого за вихідних даних, наданих слідством у постанові про призначення експертизи, водій автомобіля "Chevrolet Aveo" мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем "Ford". Для цього він повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, що дозволило б уникнути неконтрольованого руху транспортного засобу та його виїзду на смугу зустрічного руху. У досліджуваній дорожній обстановці дії водія автомобіля "Chevrolet Aveo" не відповідали вимогам п. 12.1 ПДР України, і саме ця невідповідність перебуває у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди (Т.2 а.п.111-115).

Вказані докази є належними, допустимими, достовірними і у своїй сукупності достатніми для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення. 

Таким чином, обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення знайшло своє підтвердження у ході судового розгляду сукупністю досліджених доказів. Суд кваліфікує дії ОСОБА_10 за ч. 3 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, тяжкі тілесні ушкодження, та загибель кількох осіб.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_10 встановлено, що він має вік 54 роки, військовослужбовець за мобілізацією, учасник бойових дій, за місцем служби характеризуються позитивно, одружений, утриманців не має, раніше не судимий, отримав посвідчення водія НОМЕР_6 у 2001 році /Т.2 а.с.126/.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_10 , відповідно до ст. 66 КК України, суд приймає активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття, часткове відшкодування заподіяних збитків.
Приймаючи до уваги вказані обставини, суд враховує, що обвинувачений з самого початку надавав органам досудового розслідування показання щодо обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, вину визнавав і під час судового розгляду. Крім того, він висловив щирий жаль з приводу вчиненого, засудив свою поведінку та частково відшкодував потерпілим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 завдані кримінальним правопорушенням збитки (по 10 000 грн ОСОБА_4 та ОСОБА_5 й 20 000 грн ОСОБА_6 ), що підтверджується показаннями потерпілих та наданими квитанціями.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_10 , відповідно до ст. 67 КК України, немає.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

При цьому, позиція потерпілих у кримінальному провадженні щодо визначення винному виду та розміру покарання хоча і може враховуватися судом при призначенні покарання, однак не є визначальною та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення - скоєння необережного тяжкого злочину, а також його тяжкі незворотні наслідки у вигляді загибелі двох осіб та травмування ще двох (усі є військовослужбовцями). Поряд із цим суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, наявність трьох обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що для виправлення ОСОБА_10 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень необхідним і достатнім буде покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд враховує дані про особу винного, зокрема те, що ОСОБА_10 вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнав свою вину у вчиненому, щиро розкаявся, частково відшкодував заподіяні збитки, двоє потерпілих претензій до нього не мають, є військовослужбовцем та за місцем служби характеризується виключно позитивно. Зазначені обставини в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим суд вважає за можливе застосувати ст. 69 КК України та призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 286 КК України, у виді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до обвинуваченого ОСОБА_10 , ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та військової частини НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди, шкоди, завданої втратою годувальника, і витрат на поховання, суд задовольняє частково з огляду на таке.

Щодо позовних вимог, заявлених до обвинуваченого ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди у сумі 500 000 грн., до військової частини про відшкодування моральної шкоди у сумі 500 000 грн. та до страхової компанії ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про відшкодування моральної шкоди у сумі 200 000 грн.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
Згідно з ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ч.2 та 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з військовим квитком серії НОМЕР_7 , обвинувачений ОСОБА_10 є військовослужбовцем та на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (т. 2, а. с. 129-131).

Потерпілий ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 (т. 1, а. с. 61).

Позивачка ОСОБА_6 є дружиною померлого потерпілого ОСОБА_13 (шлюб зареєстровано 10 грудня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, т. 1, а. с. 112).

ОСОБА_13 та ОСОБА_6 є батьками неповнолітніх ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (т. 1, а. с. 110, 111).

Судом встановлено, що 26.12.2025 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув ОСОБА_13 . Дослідженими у справі доказами підтверджено, що ДТП сталася з вини водія ОСОБА_10 . На момент вчинення правопорушення ОСОБА_10 обіймав посаду сапера розмінування 1-го відділення 1-го взводу роти механізованого розмінування військової частини НОМЕР_1 та керував автомобілем "Chevrolet Aveo" (реєстраційний номер НОМЕР_2 ).

Військова частина НОМЕР_1 у відзиві на позов від 05.06.2026 року (т. 1, а. с. 100-102), який підтримав представник ОСОБА_20 у судовому засіданні, проти позову заперечила. Заперечення мотивовані тим, що військова частина не є належним відповідачем у справі, оскільки дії військовослужбовця ОСОБА_10 були вчинені поза межами виконання ним службових обов`язків, не були пов`язані з виконанням завдань військової служби та не перебували у функціональному зв`язку з діяльністю військової частини НОМЕР_1 .

На підтвердження заперечень відповідач посилається на Книгу інструктажу особового складу, який вибуває за межі військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2025 року. Згідно з даними цієї книги, 26.12.2025 року старший солдат ОСОБА_10 вибув до м. Снігурівка громадським транспортом та пройшов інструктаж про заборону поодинокого купання в необладнаних місцях, заборону керування особистим транспортом, заборону вживання алкогольних напоїв та токсичних речовин, а також про дотримання правил поведінки в громадських місцях.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

З зазначеної Книги інструктажу від 01.06.2025 року, а також із показань обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілих ОСОБА_5 і ОСОБА_4 вбачається, що військовослужбовець ОСОБА_10 на момент ДТП не перебував під час виконання обов`язків військової служби, оскільки залишив розташування військової частини з дозволу начальника в особистих справах.

Також встановлено, що автомобіль "Chevrolet Aveo" (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), яким керував ОСОБА_10 під час ДТП, перебував у його особистому користуванні та належить його дружині - ОСОБА_21 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 (т. 2, а. с. 28). На балансі чи в управлінні військової частини вказаний транспортний засіб не перебував.

З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_10 скоїв ДТП не під час виконання обов`язків військової служби та не на транспортному засобі, що належить військовій частині, відповідно до приписів ст. 1168 ЦК України саме він має відповідати за шкоду, завдану ним смертю фізичної особи.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. 

Під моральною шкодою розуміють втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у звязку з ушкодженням здоровя, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я. 

Водночас суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Цивільний позивач є дружиною померлого ОСОБА_13 та матір`ю його двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Беззаперечно, передчасна смерть близької людини (чоловіка та батька) спричинила позивачці та дітям втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та, відповідно, завдає довготривалих і глибоких душевних страждань.

Позивачка заявила вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка та батька, яку загалом оцінила у розмірі 500 000 грн. Обвинувачений у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Позивачка підтвердила, що обвинувачений частково відшкодував їй завдану шкоду в сумі 20 000 грн.

З урахуванням вищенаведеного, заявлений позивачкою розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 500 000 грн відповідає глибині душевних страждань її та дітей, а також засадам розумності, пропорційності та справедливості.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України, внаслідок якого настала смерть ОСОБА_13 , у зв`язку з чим його дружину ОСОБА_6 визнано потерпілою в цьому кримінальному провадженні.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, яким керував ОСОБА_10 під час ДТП, була застрахована у ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна", що підтверджується полісом № ЕР.228205493 (т. 1, а.с. 122-123). Відповідно до цього полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 500 000 грн. Страхова компанія ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" є співвідповідачем у справі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, чинній на момент вчинення ДТП) потерпіла особа - фізична особа, життю, здоров`ю та/або майну якої заподіяно шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка має право на відшкодування такої шкоди відповідно до цього Закону.

Статтею 20 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, чинній на момент вчинення ДТП) визначено, що загальний розмір усіх здійснених страхових (регламентних) виплат у разі заподіяння шкоди життю та здоров`ю однієї потерпілої фізичної особи не може перевищувати розмір страхової суми за таку шкоду, встановлений цим Законом.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, чинній на момент вчинення ДТП) страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю потерпілої фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір таких страхових виплат зазначеним особам стосовно одного померлого становить 25 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку, і виплачується таким особам у рівних частинах.  
Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" установлено з 1 січня 2025 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 8000 гривень.

З урахуванням вищенаведеного, загальний розмір страхової виплати моральної шкоди дружині та двом дітям померлого становить 25 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, тобто (25 х 8000 = 200 000).

Таким чином, вимоги позивача про стягнення зі страхової компанії страхового відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими.

Доводи ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" щодо безпідставності вимог про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю родинних відносин позивачки з померлим є необґрунтованими та повністю спростовуються матеріалами справи.

Щодо позовних вимог про стягнення з ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого (у зв`язку з втратою годувальника), у загальному розмірі 288 000,00 грн (по 96 000,00 грн на кожного утриманця), суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній на момент настання страхового випадку), у разі смерті потерпілої фізичної особи страховик здійснює страхову виплату у зв`язку з втратою годувальника кожній особі, яка відповідно до Цивільного кодексу України та з урахуванням положень Сімейного кодексу України має право на таке відшкодування.

Згідно з абз. 3, 4 ч. 1 ст. 25 вказаного Закону, загальний мінімальний розмір страхової виплати особам, які перебували на утриманні одного померлого, за весь період її отримання не може становити менше 36 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку. Така виплата у мінімальному розмірі за письмовим зверненням осіб, які мають право на відшкодування, здійснюється одноразово.

Відповідно до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема: дітям - до досягнення ними 18 років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення 23 років); другому з подружжя, який не працює і здійснює догляд за дітьми померлого - до досягнення дітьми 14 років.

Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, належать особи, якщо вони:перебували на повному утриманні померлого;одержували від померлого допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Судова практика Верховного Суду щодо застосування зазначених норм є сталою. 

Так, у постанові від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18 Верховний Суд роз`яснив, що: Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги особа мала інші джерела доходів, судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає її систематичність протягом певного періоду, а її основне значення з`ясовується шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів особи.

За нормами Сімейного кодексу України (ст. 180, ст. 75 СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а також дружина та чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Судом установлено, що на утриманні померлого військовослужбовця ОСОБА_13 перебували двоє його неповнолітніх дітей: ОСОБА_19 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), які відповідно до імперативних норм ст. 180 СК України та ст. 1200 ЦК України мають безумовне право на відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника.

Позивачка є офіційною дружиною померлого ОСОБА_13 . На момент його смерті вона не працювала, що підтверджується відомостями з індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5, т. 1, а. с. 52-55).

На підтвердження факту перебування на утриманні чоловіка позивачкою надано належні та допустимі докази - квитанції про систематичні перекази коштів чоловіком на її картковий рахунок у період з липня по грудень 2025 року на загальну суму 152 083,67 грн (усього 13 платежів).

За таких обставин суд доходить висновку, що позивачка та двоє неповнолітніх дітей перебували на утриманні померлого ОСОБА_13 , а грошова допомога з боку чоловіка була для позивачки постійним і основним джерелом засобів до існування. 

Отже, вимоги позивачки про стягнення страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника є повністю обґрунтованими.

Враховуючи, що на дату настання страхового випадку мінімальна заробітна плата становила 8 000,00 грн, загальний мінімальний розмір страхової виплати на трьох утриманців за весь період становить: 36 х 8000 = 288 000, з розрахунку на кожного з трьох утриманців (дружину та двох дітей) розмір одноразової страхової виплати становить по 96 000,00 грн.

Доводи ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" щодо недоведеності вимог про стягнення страхового відшкодування на користь позивачки у зв"язку з втратою годувальника безпідставні.

Щодо вимоги про відшкодування витрат на поховання потерпілого у розмірі 25 000 грн.

Згідно зі ст. 25 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній на момент настання страхового випадку), страховик у разі смерті потерпілого здійснює страхову виплату особі, яка здійснила витрати на поховання та/або спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання документів на підтвердження таких витрат. Розмір цієї виплати стосовно одного померлого обмежений 12 розмірами мінімальної заробітної плати, встановленої на дату настання страхового випадку.

Суд зазначає, що Страхова компанія визнала вимоги позивачки в частині відшкодування витрат на поховання чоловіка.

Розмір здійснених позивачкою витрат на поховання становить 25 000 грн та підтверджується товарним чеком ФОП ОСОБА_22 від 31.12.2025 року. Враховуючи викладене, такі вимоги є доведеними та обґрунтованими.

Таким чином, позивачка довела обґрунтованість вимог до ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди, завданої смертю годувальника, шкоди у зв`язку з втратою годувальника та витрат на поховання на загальну суму 513 000,00 грн. З огляду на те, що зазначена сума перевищує встановлений страховий ліміт (максимальний розмір страхової виплати), сума, що підлягає стягненню зі страховика, обмежується 500 000,00 грн. З урахуванням цього, суми страхового відшкодування підлягають пропорційному зменшенню (коефіцієнт пропорційності 500 000/513 000 = 0,97). Розрахунок суми стягнення наступний: 
Моральна шкода: 200 000 х 0,97 = 194 000 ( по 64 666,66 грн. на кожного з трьох утриманців);
Страхове відшкодування утриманцям: 288 000 х 0,97 = 279 360 (по 93 120,00 грн. на кожного з трьох утриманців);
Витрати на поховання: 25 000 х 0,97 = 24 250,00 грн.
Загальна сума, що підлягає стягненню з ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна", становить 500 000,00 грн.

Різниця суми між заявленою сумою та страховним відшкодуванням у розмірі 286 000 грн. підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_10 (500 000 - 194 000 - 20 000 ) на користь позивачки та двох дітей у рівних частинах - по 95 333,33 грн на кожного.

З урахуванням вищезазначеного, позовні вимоги до військової частини НОМЕР_1 безпідставні, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у загальній сумі 16 929 (шістьнадцять тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять) гривень 36 копійок, а саме: судово-автотехнічної експертизи № 5950-34-25 від 13.03.2026 року у розмірі 4 444,38 грн (т. 2, а. с. 80); судово-автотехнічної експертизи № 5949-34-25 від 13.03.2026 року у розмірі 4 444,38 грн (т. 2, а. с. 91); судово-транспортно-трасологічної експертизи № 5951-34-25 від 13.03.2026 року у розмірі 4 444,38 грн (т. 2, а. с. 94); судово-автотехнічної експертизи з дослідження механізму та обставин ДТП № 763-34-26 від 18.03.2026 року у розмірі 3 596,22 грн (т. 2, а. с. 110).

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, вжиті ухвалами Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 січня 2026 року у справі № 490/11128/25, а саме: арешт, накладений на транспортний засіб - автомобіль марки "Chevrolet Aveo", номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_21 (т. 1, а. с. 193-195); арешт, накладений на транспортний засіб - автомобіль марки "Ford Galaxy", номерний знак НОМЕР_3 (т. 1, а. с. 199), підлягають скасуванню.

Строк попереднього ув`язнення ОСОБА_10 з дня його затримання 26.12.2025 року (протокол затримання від 26.12.2025, т. 1 а.п. 208-212) до дня звільнення з-під варти 29.12.2025 року включно (згідно з ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.12.2025) підлягає зарахуванню у строк покарання у виді позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Подальше перебування ОСОБА_10 під запобіжним заходом у вигляді особистого зобов`язання (продовженого ухвалою від 26.02.2026 року до 27.03.2026 року, т. 1 а.п. 219-224, 233-237) зарахуванню до строку покарання не підлягає.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.368, 370, 374 , 615 КПК України, суд,-
ухвалив:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_10 на виконання даного вироку після набрання ним законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати засудженому у строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 26.12.2025 року по 29.12.2025 року з розрахунку один день позбавлення волі за один день тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 16 929,36 грн (шістнадцять тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять грн 36 коп.) витрат на залучення експерта.

Скасувати арешти, накладені на транспортні засоби: автомобіль марки "Chevrolet Aveo", номерний знак НОМЕР_2 ; автомобіль марки "Ford Galaxy", номерний знак НОМЕР_3 .

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (ЄДРПОУ 20782312) на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_10 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , 194 000,00 грн (сто дев`яносто чотири тисячі грн 00 коп.) на відшкодування регламентної виплати моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, тобто по 64 666,66 грн (шістдесят чотири тисячі шістсот шістдесят шість грн 66 коп.) на кожного.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (ЄДРПОУ 20782312) на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_10 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , 279 360,00 грн (двісті сімдесят дев`ять тисяч триста шістдесят грн 00 коп.) на відшкодування регламентної виплати шкоди у зв`язку із втратою годувальника, тобто по 93 120,00 грн (дев`яносто три тисячі сто двадцять грн 00 коп.) на кожного.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (ЄДРПОУ 20782312) на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_10 , - 24 250,00 грн (двадцять чотири тисячі двісті п`ятдесят грн 00 коп.) витрат на поховання потерпілого.

Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_10 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , 286 000,00 грн (двісті вісімдесят шість тисяч грн 00 коп.) моральної шкоди, заподіяної злочином, тобто по 95 333,33 грн. (дев"яносто п"ять тисяч триста тридцять три грн.33 к) на кожного.

У задоволенні решти позовних вимог та позовних вимог до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 відмовити.

Речові докази, які поміщені на зберігання на територію спецмайданчика ВП № 2 Баштанського РВП ГУ НП в Миколаївській області, розташованого за адресою: м. Снігурівка, вул. Суворова, 13: автомобіль марки "Ford Galaxy", реєстраційний номер НОМЕР_3 - повернути ОСОБА_12 як законному володільцю; автомобіль марки "Chevrolet Aveo", реєстраційний номер НОМЕР_2 - повернути власнику ОСОБА_21 .

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, засудженим - у той самий строк з моменту вручення копії вироку.

В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя:         ОСОБА_1