СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 серпня 2026 року Справа № 480/10309/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу №480/10309/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ), в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.04.2019 по 18.07.2022 та період з 19.07.2022 по 31.10.2024 (згідно норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до та після 19 липня 2022 року), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.04.2019 по 18.07.2022 та період з 19.07.2022 по 31.10.2024 (згідно норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до та після 19 липня 2022 року), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Наказом командира військової частини від 19.04.2019 №84 його звільнено з військової служби, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Ухвалою суду від 04.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.
17.12.2024 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову, а у разі задоволення вимог - застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відшкодування. Відповідач зазначив, що порядок проходження військової служби та виплати грошового забезпечення регулюється спеціальним законодавством, а позивач не оскаржував наказ про виключення зі списків особового складу та не подавав рапорту про продовження служби до проведення повного розрахунку.
Ухвалою суду від 21.11.2025 у відповідача витребувано довідку про середньомісячне та середньоденне грошове забезпечення позивача. На виконання ухвали відповідач подав заяву від 01.12.2025 та відповідну довідку.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 грошове забезпечення позивача за лютий 2019 року становило 11 299,50 грн, за березень 2019 року -11 299,50 грн. Загальна сума виплат за два розрахункові місяці становила 22 599,00 грн, а середньоденне грошове забезпечення -383,03 грн (22 599,00 грн ч 59 календарних днів)
У заяві від 01.12.2025 відповідач додатково просив врахувати пропуск строку звернення до суду та застосувати принципи розумності, справедливості і пропорційності під час визначення розміру відшкодування.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та наказом командира військової частини від 19.04.2019 №84 був виключений зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення з 19.04.2019.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.01.2022 у справі №480/6699/21 установлено право позивача на виплату індексації грошового забезпечення у належному розмірі. На виконання цього рішення 30.12.2022 позивачу нараховано 6 213,09 грн, а 31.10.2024 перераховано 77 879,69 грн.
Платіжною інструкцією №4812 та банківською випискою підтверджується, що 31.10.2024 на рахунок позивача зараховано 77 879,69 грн із призначенням платежу про добровільне виконання судового рішення та перерахунок індексації грошового забезпечення.
Обставини, встановлені рішенням суду у справі №480/6699/21, відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України повторному доказуванню не підлягають.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Військова служба є державною службою особливого характеру. Правовідносини щодо її проходження та виплати грошового забезпечення регулюються спеціальним законодавством.
Водночас спеціальним законодавством не врегульовано питання відповідальності військової частини за несвоєчасне проведення остаточного розрахунку з військовослужбовцем під час звільнення. Тому до таких правовідносин субсидіарно застосовуються положення статей 116 та 117 КЗпП України.
Застосування зазначених норм не означає поширення на військовослужбовців усього законодавства про працю, а спрямоване на заповнення прогалини щодо відповідальності за затримку остаточного розрахунку.
Відповідно до статті 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належать працівникові від підприємства, установи чи організації, проводиться у день звільнення. У разі спору про розмір належних сум роботодавець у встановлений строк зобов`язаний виплатити неоспорювану ним суму.
Під належними звільненій особі сумами слід розуміти всі виплати, право на які вона мала станом на день звільнення відповідно до законодавства. Індексація грошового забезпечення є державною гарантією та складовою грошового забезпечення військовослужбовця, тому її несвоєчасна виплата після звільнення свідчить про непроведення повного остаточного розрахунку.
Та обставина, що розмір індексації був визначений і виплачений на виконання судового рішення, не звільняє відповідача від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Судове рішення не створило нового права позивача на індексацію, а підтвердило право, яке існувало під час проходження служби та на день виключення зі списків особового складу.
Частиною другою статті 117 КЗпП України передбачено, що за наявності спору про розмір належних звільненій особі сум роботодавець сплачує відповідне відшкодування, якщо спір вирішено на користь цієї особи. Тому доводи відповідача про наявність попереднього спору не виключають застосування статті 117 КЗпП України.
Посилання відповідача на те, що позивач не подавав рапорту про продовження служби та не оскаржував наказ про виключення зі списків особового складу, не спростовують обов`язку відповідача провести повний розрахунок у день звільнення та не впливають на право позивача на відшкодування за час затримки.
Щодо строку звернення до суду суд зазначає таке.
Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати. Перебіг строку звернення до суду з такою вимогою починається з дня, коли звільнена особа дізналася або повинна була дізнатися про проведення з нею остаточного розрахунку.
Остаточний розрахунок у частині індексації проведено 31.10.2024. Позовну заяву датовано 30.11.2024 та подано невідкладно після проведення остаточного розрахунку. Отже, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України місячний строк звернення до суду позивачем не пропущено.
Доводи відповідача про необхідність обчислення строку від дня звільнення 19.04.2019 є помилковими, оскільки на цю дату триваюче порушення у вигляді непроведення повного розрахунку ще не було припинено, а остаточний обсяг вимог за статтею 117 КЗпП України міг бути визначений лише після фактичного розрахунку.
Щодо періоду, за який підлягає обчисленню середній заробіток, суд зазначає таке.
Оскільки позивача виключено зі списків особового складу 19.04.2019, першим днем затримки остаточного розрахунку є 20.04.2019.
Остаточну виплату індексації проведено 31.10.2024. Отже, фактична затримка тривала до 30.10.2024 включно. Водночас упродовж цього періоду законодавче регулювання статті 117 КЗпП України було змінено.
До 19.07.2022 стаття 117 КЗпП України передбачала виплату середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку без обмеження такого періоду шістьма місяцями.
З 19.07.2022 стаття 117 КЗпП України діє у редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX, відповідно до якої середній заробіток виплачується за весь час затримки до дня фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.11.2025 у справі №306/2708/23 дійшла висновку, що до правовідносин, які виникли до 19.07.2022 і продовжилися після цієї дати, попередня редакція статті 117 КЗпП України застосовується до 18.07.2022 включно, а з 19.07.2022 застосовується нова редакція із шестимісячним обмеженням.
Отже, у цій справі період, за який може бути нараховане відшкодування, складається з двох частин:
- з 20.04.2019 по 18.07.2022 включно -1186 календарних днів за попередньою редакцією статті 117 КЗпП України;
- з 19.07.2022 по 19.01.2023 включно -185 календарних днів у межах шестимісячного строку, установленого чинною редакцією статті 117 КЗпП України.
Тому позовна вимога про нарахування середнього заробітку за період після 19.01.2023 задоволенню не підлягає.
Порядок обчислення середньої заробітної плати визначений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.
Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середня заробітна плата в інших випадках її збереження обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбулася подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Оскільки позивача виключено зі списків особового складу у квітні 2019 року, розрахунковими місяцями для визначення середньоденного грошового забезпечення є лютий та березень 2019 року.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 середньоденне грошове забезпечення позивача становить 383,03 грн.
Загальна кількість календарних днів установленого судом періоду затримки становить 1371 день (1186 днів + 185 днів). Отже, розрахунковий розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становить:
383,03 грн х 1371 календарний день = 525 134,13 грн.
Водночас суд ураховує, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, має компенсаційний, а не каральний характер.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 у справі №489/6074/23 зазначила, що шестимісячне обмеження встановлює максимальну межу відповідальності після 19.07.2022, однак не виключає застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності до визначеного розміру відшкодування.
Під час визначення співмірного розміру виплати суд має врахувати розмір простроченої заборгованості, тривалість її невиплати, причини виникнення заборгованості, поведінку сторін, імовірні майнові втрати позивача та співвідношення між заборгованістю і розрахунковим середнім заробітком.
У цій справі сума несвоєчасно виплаченої індексації становить 84 092,78 грн, тоді як розрахунковий середній заробіток за визначений законом період становить 525 134,13 грн. Розмір простроченої заборгованості становить близько 16,01 відсотка від розрахункового середнього заробітку.
Суд також ураховує значну тривалість затримки, виплату основної суми лише після ухвалення судового рішення, проведення часткового розрахунку у грудні 2022 року та остаточного розрахунку у жовтні 2024 року, а також звернення позивача до суду у межах установленого процесуального строку.
Матеріали справи не містять повних відомостей про загальний розмір усіх виплат, належних позивачу при звільненні, хоча відповідні первинні документи перебувають у розпорядженні відповідача. Неподання таких відомостей не може бути використане на шкоду позивачу, однак унеможливлює математичне визначення частки заборгованості у загальному обсязі всіх належних при звільненні сум.
За конкретних обставин цієї справи стягнення повного розрахункового розміру 525134,13 грн було б неспівмірним із розміром несвоєчасно виплаченої суми та перетворювало б компенсаційний механізм на надмірний майновий тягар для відповідача.
Водночас повна відмова у відшкодуванні не забезпечила б ефективного захисту права позивача та фактично звільнила б відповідача від відповідальності за тривале непроведення повного розрахунку.
Ураховуючи наведені критерії, характер порушення та необхідність дотримання справедливого балансу інтересів сторін, суд вважає розумним і пропорційним визначити середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі несвоєчасно виплаченої індексації -84 092,78 грн.
Такий розмір не перевищує розрахункової суми за Порядком №100, безпосередньо пов`язаний із масштабом допущеного порушення та забезпечує компенсаційний, а не каральний характер відповідальності.
Оскільки середньоденне грошове забезпечення та розмір належного відшкодування встановлені судом, належним та ефективним способом захисту є стягнення відповідної суми, а не покладення на відповідача обов`язку повторно здійснювати її розрахунок.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності своєї бездіяльності покладається на відповідача.
Військова частина НОМЕР_1 не довела правомірності ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні.
Отже, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Позивач звільнений від сплати судового збору. Доказів понесення інших судових витрат матеріали справи не містять, тому питання про їх розподіл судом не вирішується. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у розмірі 84 092 (вісімдесят чотири тисячі дев`яносто дві) грн. 78 коп. з утриманням установлених законом податків і зборів під час виплати. 
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   О.М. Кунець