ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1934/26 Справа № 199/5280/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сенчишин Ф.М. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Алістратової Олени Іванівни в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 13 травня 2026 року стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), 
за участю:
особи, яка притягається
до адміністративної відповідальності   ОСОБА_1 

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення. 
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 13 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, та стягнуто на користь держави судовий збір у сумі 665,60 гривень.
Згідно з постановою суду першої інстанції, 15 квітня 2026 року о 12 год. 07 хв. ОСОБА_1 в районі будинку № 4 по вул. Симиренківській у м. Дніпрі керувала транспортним засобом «MITSUBISHI ECLIPSE CROSS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та порушивши вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, при зміні напрямку руху, не переконалася, що це буде безпечним, в результаті чого скоїла зіткнення за автомобілем «SKODA ENYAQ 80», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк апеляційного оскарження, зазначивши, що 20.05.2026 нею через “Електронний Суд” була подана апеляційна скарга на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 13 травня 2026 року (в межах строку визначеного ст. 289 КУпАП). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.06.2026, яка була доставлена 13.06.2026 до електронного кабінету, апеляційна скарга була повернута відповідно до ч. 2 ст. 271 КУпАП, оскільки до апеляційної скарги не долучені документи, що підтверджують повноваження захисниці на надання правової допомоги ОСОБА_1 в Дніпровському апеляційному суді, а саме угоди про надання правничої допомоги. Оскільки первісна апеляційна скарга на оскаржувану постанову від 13.05.2026 була подана своєчасно, проте була повернута апеляційним судом, вважає дані обставини поважними. 
По суті просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що водій ОСОБА_1 порушила правила дорожнього руху, а саме п.10.1 ПДР, та дане порушення знаходиться у причинному зв`язку з настанням ДТП, посадовими особами не зазначено, пояснення учасників ДТП повністю різняться. 
Зауважує, що схема, яка є в матеріалах справи є додатком до зовсім іншого протоколу, до матеріалів справи не долучено Акт обстеження дорожнього стану, в самій схемі є недоліки, оскільки в ній відображено лише напрямок руху транспортних засобів, місце зіткнення та яма, але при цьому в графі записів про наявність недоліків в утриманні вулично-шляхової мережі, які стали супутньою причиною ДТП – відсутні позначення. 
Зазначає, що адвокатом під час розгляду справи було заявлено про необхідність направлення справи на доопрацювання, проте цей факт залишився без задоволення, в той час як суд позбавлений можливості здійснювати самостійний збір доказів. Окремо було заявлено клопотання про призначення судової автомеханічної експертизи для визначення всіх необхідних обставин, для винесення судового рішення, проте й це клопотання було залишено без задоволення. 
Вказує, що на ділянці, де сталася ДТП, відсутні будь-які дорожні знаки, які можуть попереджувати про невідповідності вулично-шляхової мережі. 
Вважає, щоб визначити невідповідність дій водія ТЗ вимогам п. 10.1 ПДР, які знаходилися б у причинному зв`язку з настанням події ДТП, потрібно зазначити відстань (S) від місця розташування ТЗ у момент настання об`єктивної зміни обставин дороги, швидкість та її зміну (або відсутність зміни швидкості в діях водія) та час, який необхідний водію для реагування за зміною дорожньої обставини. 
Проте суд визначив власні математичні розрахунки щодо розташування транспортних засобів на проїзній частині, з яким апелянт не погоджується та вважає його необґрунтованим. 
Вважає, що за відсутності дорожньої розмітки саме по собі розташування місця зіткнення на певній відстані від краю проїзної частини не може беззаперечно підтверджувати порушення Правил дорожнього руху одним із водіїв.
Зі схеми ДТП не вбачається, яким чином суд визначив відстань саме 2,8 м. від місця зіткнення, а також якими доказами підтверджується правильність такого розрахунку.
Зазначає, що за відсутності дорожньої розмітки саме місце зіткнення не може свідчити про порушення Правил дорожнього руху будь-яким із водіїв, а висновок суду про відсутність маневру автомобіля «SKODA ENYAQ 80» є необґрунтованим, оскільки суд дослідив положення транспортного засобу після ДТП, а не встановив його траєкторію руху до моменту зіткнення.
 Крім того, апелянт вважає помилковим висновок суду про те, що переміщення автомобіля «MITSUBISHI ECLIPSE CROSS» після зіткнення підтверджує порушення Правил дорожнього руху, оскільки така відстань могла бути наслідком екстреного гальмування. На думку апелянта, суд не надав належної оцінки всім доказам у їх сукупності, не встановив достовірно механізм виникнення ДТП, у зв`язку з чим постанова є передчасною, необґрунтованою та підлягає скасуванню.
Позиції учасників апеляційного процесу.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу свого захисника та просила її задовольнити з підстав, викладених в ній. Крім того, просила призначити судову автотехнічну експертизу. Не заперечувала проти розгляду справи за відсутності свого захисника.
Потерпілий ОСОБА_2 та захисник Алістратова О. І. в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду. Клопотань або заяв про відкладення розгляду справи не подавали.
Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб (ч. 6 ст. 294 КУпАП), таким чином, апеляційний суд визнав можливим провести апеляційний розгляд за відсутності вказаних осіб.
Мотиви апеляційного суду.
Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку. 
Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 13 травня 2026 року, апеляційна скарга подана 20.05.2026 через “Електронний Суд”, тобто в межах строку визначеного ст. 289 КУпАП. Проте, постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.06.2026 апеляційна скарга була повернута відповідно до ч. 2 ст. 271 КУпАП, оскільки до апеляційної скарги не долучені документи, що підтверджують повноваження захисниці на надання правової допомоги ОСОБА_1 в Дніпровському апеляційному суді, а саме угоди про надання правничої допомоги. 
Оскільки первісна апеляційна скарга на оскаржувану постанову від 13.05.2026 була подана своєчасно, проте була повернута апеляційним судом через певні недоліки, враховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Адміністративним порушенням відповідно до ст. 124 КУпАП визначається порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна. 
Відповідно до вимог п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно вимог п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
У відповідності до п.10.1 Правил дорожнього руху перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції у відповідності до вищезазначених вимог закону належним чином з`ясував обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи та фактичних обставинах ДТП, а саме: 
- протоколі про адміністративне правопорушення, який оформлений повноважною особою згідно вимог КУпАП;
- схемі місця ДТП, в якій зафіксована ділянка місцевості, на якій сталася ДТП, завдані механічні пошкодження;
- письмових поясненнях ОСОБА_2 , за якими 15 квітня 2026 року він керував транспортним засобом «SKODA ENYAQ 80», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Рухався по вул. Симиренківській з боку вул. Вітчизняної в напрямку вул. Івана Нечуя-Левицького в крайній правій смузі руху зі швидкістю близько 45 км/год. Поблизу будинку №4 в крайній лівій смузі на високій швидкості рухався автомобіль «MITSUBISHI ECLIPSE CROSS», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який, ймовірно, об`їжджав яму, котра була на тій смузі руху, вильнула, внаслідок чого здійснила зіткнення своєю правою частиною з його передньою частиною.
Всі об`єктивні дані справи в сукупності з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи, були предметом дослідження суду першої інстанції, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильність встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме в порушенні нею, як учасником дорожнього руху п 10.1 ПДР України, оскільки порушення водієм цих вимог ПДР України перебувають в причинному зв`язку з виникненням ДТП та наслідками, що спричинили пошкодження транспортних засобів.
Доводи апеляційної скарги про відсутність належних, допустимих та достатніх доказів порушення ОСОБА_1 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України є безпідставними.
Посилання апелянта на те, що пояснення учасників ДТП є взаємовиключними, саме по собі не свідчить про недоведеність вини. Наявність різних версій механізму виникнення дорожньо-транспортної пригоди зумовлювала необхідність оцінки їх достовірності в сукупності з іншими доказами, що й було здійснено судом першої інстанції.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неналежності схеми місця ДТП та її недоліків.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, схема місця пригоди була підписана обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди без будь-яких зауважень щодо її змісту або правильності відображення дорожньої обстановки. Сам факт відсутності в схемі відміток про недоліки утримання вулично-шляхової мережі не спростовує зафіксованих нею обставин щодо місця зіткнення транспортних засобів, їх кінцевого розташування та наявності на проїзній частині ями, яка, навпаки, відображена графічно.
При цьому, відсутність у матеріалах справи акта обстеження дорожніх умов не є підставою для закриття провадження або повернення матеріалів на доопрацювання, оскільки такий документ не належить до обов`язкових доказів у справах цієї категорії, а встановлені судом обставини підтверджуються іншими належними доказами у своїй сукупності.
Безпідставними є також доводи про необхідність повернення матеріалів справи органу поліції для доопрацювання, так як норми КУпАП не передбачають обов`язку суду повертати матеріали виключно з мотивів незгоди сторони захисту з достатністю доказової бази. Натомість суд зобов`язаний вирішити питання про наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення на підставі тих доказів, які містяться у справі, оцінюючи їх відповідно до вимог ст. 252 КУпАП.
Не знайшли свого підтвердження й доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованої відмови суду у призначенні судової автотехнічної експертизи.
Апеляційний суд також не вбачає підстав для задоволення заявленого в суді апеляційної інстанції клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 273 КУпАП експертиза призначається лише у випадках, коли для з`ясування обставин справи виникає потреба у спеціальних знаннях. Разом із тим, як убачається з матеріалів справи, обставини дорожньо-транспортної пригоди були встановлені на підставі належних та допустимих доказів, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення, схеми місця ДТП, письмових пояснень учасників пригоди та їхніх пояснень, наданих під час судового розгляду. Оцінка зазначених доказів не потребує спеціальних знань у галузі автотехніки, а зводиться до встановлення фактичних обставин справи та надання їм правової оцінки.
Як убачається з матеріалів справи, механізм дорожньо-транспортної пригоди був встановлений судом шляхом оцінки схеми місця пригоди, взаємного розташування транспортних засобів, їх кінцевого положення, пояснень учасників ДТП та інших доказів. За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що необхідності у застосуванні спеціальних знань не виникло, а тому відсутні підстави вважати відмову у призначенні експертизи порушенням права на захист.
Заявлене апелянтом клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи в суді апеляційної інстанції фактично спрямоване на переоцінку вже досліджених судом доказів та спростування висновків суду першої інстанції, а не на встановлення нових обставин, які неможливо з`ясувати без застосування спеціальних знань. При цьому ОСОБА_1 не наведено об`єктивних даних, які б свідчили про неповноту доказової бази або неможливість встановлення обставин справи без проведення експертного дослідження.
За таких обставин колегія суддів вважає, що призначення судової автотехнічної експертизи не є необхідним для правильного вирішення справи, а тому клопотання задоволенню не підлягає.
Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апелянта про відсутність дорожньої розмітки та дорожніх знаків.
Відповідно до п. 11.1 Правил дорожнього руху за відсутності дорожньої розмітки кількість смуг визначається самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини, габаритів транспортних засобів та безпечних інтервалів між ними. Як правильно встановив суд першої інстанції, обидва учасники ДТП фактично здійснювали рух двома смугами, що відповідало ширині проїзної частини, а тому відсутність дорожньої розмітки сама по собі не впливає на вирішення питання про дотримання водіями вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновків суду щодо відстані від місця зіткнення до краю проїзної частини також не знайшли свого підтвердження.
Як убачається зі схеми місця ДТП, на ній зафіксовані відповідні лінійні розміри, ширина проїзної частини та місце зіткнення транспортних засобів. Суд першої інстанції здійснив їх аналіз, використавши також загальнодоступні технічні характеристики транспортного засобу «MITSUBISHI ECLIPSE CROSS», що саме по собі не свідчить про вихід суду за межі своїх повноважень чи підміну спеціальних знань власними припущеннями.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сукупність досліджених доказів свідчить про зміну ОСОБА_1 напрямку руху та порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України.
При цьому місце зіткнення, характер розташування транспортних засобів після дорожньо-транспортної пригоди, наявність на проїзній частині ями, а також відсутність будь-якого логічного пояснення з боку ОСОБА_1 щодо руху її автомобіля на значній відстані від лівого краю проїзної частини обґрунтовано були оцінені судом першої інстанції як взаємопов`язані докази, що підтверджують механізм пригоди, повідомлений іншим її учасником.
Посилання апелянта на те, що переміщення автомобіля «MITSUBISHI ECLIPSE CROSS» після зіткнення могло бути наслідком екстреного гальмування, є лише припущенням, яке не підтверджене жодними доказами та не спростовує встановлених судом фактичних обставин.
Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, та пропозиції надати перевагу іншій версії розвитку дорожньо-транспортної пригоди. Разом із тим, підстав вважати оцінку доказів, здійснену судом першої інстанції, такою, що суперечить вимогам ст. 252 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність того, що ОСОБА_1 , змінюючи напрямок руху, не переконалася у безпечності такого маневру, порушила вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, а зазначене порушення перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим її дії обґрунтовано кваліфіковано за ст. 124 КУпАП.
Істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено. Постанова є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга — без задоволення.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника Алістратової Олени Іванівни задовольнити та поновити строк апеляційного оскарження постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 13 травня 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника Алістратової Олени Іванівни залишити без задоволення.
Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 13 травня 2026 року стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя         О. П. Піскун