Справа № 211/3424/26
Провадження № 3/211/1165/26
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2026 року м. Кривий Ріг
Суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Лебеженко В.О., розглянувши матеріали, які надійшли від Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг, УПП в Дніпропетровській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянство Україна, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2026 року о 12 годині 16 хвилин в м. Кривий Ріг, по вул. Магістральна, 17 (Довгинцівський район) водій ОСОБА_1 керував т/з Geely д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України – відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що 17.03.2026 року він на автомобілі Geely д.н.з. НОМЕР_1 від`їжджав від магазину «Варус». Його зупинили працівники патрульної поліції за порушення ПДР. Під час спілкування, співробітники поліції повідомили йому, що у нього є ознаки наркотичного сп`яніння і запропонували пройти огляд у медичному закладі. Він не відмовлявся від проходження огляду, просив надати йому направлення. Він також зателефонував адвокату, який сказав йому його дочекатись. Він повідомив співробітникам поліції, що чекає на адвоката і поїде у медичний заклад лише з адвокатом. Незважаючи на це, поліцейські склали на нього протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 ч. 1 КК України. Вважає, що співробітники поліції хотіли доставити його до ТЦК, а тому він боявся за свою безпеку. Факт керування транспортним засобом не заперечує, факт вживання наркотичних засобів заперечує. 

До суду від захисника ОСОБА_1 адвоката Губара А.Л. надійшли заперечення на протокол про адміністративне правопорушення, в якому вказано, що огляд на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 працівниками поліції не проводився. Працівники поліції також не проводили попередній огляд ОСОБА_1 на тремтіння пальців рук, а просто зафіксували блідість обличчя. Отже за відсутності будь-яких ознак сп`яніння, працівники поліції зробили висновок про наявність у водія ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння. З переглянутого відео вбачається, що водій ОСОБА_1 не мав явних ознак, які б вказували на його перебування у стані наркотичного сп`яніння. На думку захисника, матеріалами справи не доведено факту наявності у ОСОБА_1 вказаних ознак сп`яніння, а так само його беззаперечної відмови від проходження огляду. Працівники поліції не вжили заходів щодо забезпечення огляду в порядку ст. 266 КУпАП, а створили умови, які змусили ОСОБА_1 в подальшому відмовитися від проходження огляду. Також, захисник звертає увагу, що поліцейські з моменту зупинки водія, жодного разу не роз`яснили останньому його права. 
Просить суд провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Склад адміністративного правопорушення – це сукупність установлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, наявність яких характеризує діяння як адміністративне правопорушення (проступок).

Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що тягне за собою відповідальність у вигляді накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно із ст. 280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фото-зйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Водночас, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суддя, дослідивши докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №617236 від 17.03.2026 року, згідно якого 17 березня 2026 року о 12 годині 16 хвилин в м. Кривий Ріг, по вул. Магістральна, 17 (Довгинцівський район) водій ОСОБА_1 керував т/з Geely д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України – відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.1а);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КП КБ «ЛПД» ДОР м. Кривий Ріг від 17.03.2026 року, у зв`язку із виявленими у ОСОБА_1 ознаками сп`яніння, а саме: порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці (а.с.2);
- відеозаписом, який підтверджує факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , його зупинку співробітниками патрульної поліції за порушення ПДР, зафіксовано виявлення у водія ознак наркотичного сп`яніння, законну вимогу поліцейського, адресовану водію, пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я, та відмову водія від проходження такого огляду, а також містить фіксацію обставин складання працівниками поліції щодо  ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з його відмовою від проходження огляду на вимогу працівника поліції щодо встановлення стану сп`яніння у встановленому законом порядку (а.с. 8).

Згідно з п. 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Виходячи з наведеного, з дотриманням вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, суддя всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про доведеність вини правопорушника  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Як вбачається з довідки, наданої інспектором відділення адміністративної практики ППП в м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровській області ДПП ОСОБА_1 отримав посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_2 . Повторність вчинення адміністративного правопорушення відсутня (а.с. 7).

Суддя не може погодитись з позицією захисту про те, що матеріалами справи та відеозаписом не доведено факту наявності у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння, оскільки на відеозапису «Clip-1» (12:28) співробітник патрульної поліції повідомляє останньому про виявлення у нього ознак наркотичного сп`яніння, а саме: порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці.
Суддя не може погодитись з позицією захисту про те, що матеріалами справи та відеозаписом не доведено факту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки на відеозапису «Clip-2» (12:43:53) зафіксовано відмова водія ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу для проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, що спростовує доводи сторони захисту та пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 17 березня 2026 року о 12 годині 16 хвилин в м. Кривий Ріг, по вул. Магістральна, 17, також підтверджується відеозаписом Clip-0, який був досліджений суддею безпосередньо у судовому засіданні та не заперечується самим ОСОБА_1 .

Щодо доводів захисника про те, що поліцейські не роз`яснили водію ОСОБА_1 його процесуальні права, то суддя відхиляє їх, оскільки з дослідженого відеозапису вбачається, що права, передбачені ст. 268 КУпАП двічі були роз`яснені поліцейським водію ОСОБА_1 перед складанням протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується відеозаписом «Сlip-1» (12:25:48 – 12:26:00), «Сlip-1» (12:26:14 – 12:26:28) а тому, на думку судді, його право на захист не було порушено. 
Переглянуті у судовому засіданні відеозаписи, які були долучені до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, суддя визнає їх належними та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку, здійснені працівниками поліції за допомогою наявних у них технічних засобів та надають можливість повно та об`єктивно дослідити всі обставини вчиненого правопорушення.
Обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, містять всі істотні ознаки складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не суперечать іншим доказам по справі та відповідають фактичним обставинам, встановленим під час судового розгляду.

Щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення за відсутності захисника, то суддя зазначає, що процедура складання протоколу про адміністративне правопорушення не передбачає обов`язкової участі захисника під час його складання.
Крім того, з дослідженого відеозапису вбачається, що водій ОСОБА_1 повідомив співробітникам патрульної поліції, що чекає адвоката «Сlip-2» (12:34). Конкретних часових рамок прибуття адвоката водій ОСОБА_1 поліцейському не повідомив. Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП був складений о 13:17:40, тобто через 44 хвилини після цього. Адвокат з`явився лише о 13:21 «Сlip-3». 
Щодо пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , в частині того, що він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, а лише хотів пройти його у присутності адвоката, то суддя наголошує, що ані КУпАП, ані Інструкція №1452/735 не передбачають обов`язкову участь адвоката під час проходження водієм огляду на стан сп`яніння. Таким чином, відсутність адвоката не звільняла водія ОСОБА_1 від виконання обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР України. Позиція водія ОСОБА_1 під час направлення його на огляд у найближчий медичний заклад, а саме «згода з умовою», яка полягала в тому, що він пройде такий огляд лише за участю його захисника, взагалі не узгоджується з чинним законодавством, зокрема нормами КУпАП, ПДР України, Інструкцією №1452/735. 
Таким чином, суддя виснує, що складання протоколу про адміністративне правопорушення за порушення п. 2.5 ПДР до приїзду адвоката, не порушує право на захист водія ОСОБА_1 .

Щодо доводів захисника про те, що співробітниками патрульної поліції не проводився огляд водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння, то суддя зазначає, що відповідно до п. 2, 4 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Порядок проведення огляду водіїв на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння визначений Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що затверджена наказом МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735, пункт 12 Розділу ІІ «Проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів» якої передбачає, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Щодо відсутності у ОСОБА_1 , на думку захисника, ознак наркотичного сп`яніння, то суддя звертає увагу, що встановлення ознак сп`яніння належить до дискреційних повноважень поліцейського, який направляє особу на огляд, і виключно поліцейський, враховуючи фактичні обставини та обстановку, що склалася, може безпосередньо виявити та встановити наявність або відсутність таких ознак. При цьому, відсутність в певні часові проміжки на відеозапису тих чи інших ознак сп`яніння (наприклад, порушення мовлення), не свідчить про відсутність таких ознак у водія в цілому, зокрема під час їх виявлення та направлення на огляд.

Відповідно до п. 8 «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Згідно з ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
За таких обставин, суддя дійшов висновку, що вимоги ст. 251, 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, а також «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» співробітниками патрульної поліції було дотримано.
Щодо відеозапису розмови адвоката Губара А.Л. з представниками поліції після складання протоколу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, який надав захисник разом із запереченнями на протокол про адміністративне правопорушення, то на переконання судді, він жадним чином не спростовує наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 

Варто зазначити, що обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасі у проти Греції» національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнецов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України»), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, зокрема, відповідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ по справі «Серявін та інші проти України» (Заява N 4909/04) від 10 лютого 2010 року визначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Роуз Торія проти Іспанії», параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», параграф 32).
Зазначені тези знаходять своє підтвердження і у Постанові Верховного суду від 28 березня 2017 року по справі №800/527/16.
У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суддя уважає, що обсяг мотивування даного судового рішення є достатнім для його прийняття.

Таким чином, враховуючи викладене вище, та приймаючи до уваги характер вчиненого правопорушення, особу порушника, його явне зневажливе ставлення до встановленого порядку керування транспортними засобами, ступінь його вини,суспільну небезпечність адміністративного проступку, оскільки керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння могло призвести до негативних наслідків, як для самого правопорушника, так і для оточуючих його громадян, та інші вимоги ст. 33 КУпАП, з метою виховання порушника та попередження наступних правопорушень, суддя уважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк, передбачений санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП та Закону України «Про судовий збір», у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення, особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665 грн 60 коп. 

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33-35, ч. 1 ст. 130, ст. ст. 245, 280, 283, п. 1 ч. 1 ст. 284, ч.ч.1, 2, 3 ст. 294, ч.1 ст. 303 КУпАП, суддя, - 

ПОСТАНОВИВ:

Визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Отримувач коштів: ГУК у Дніпропетровській області/Дніпропетровська область/21081300, ЄДРПОУ 37988155, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок: UA758999980313020149000004001, Код класифікації доходів бюджету 21081300, Серія ______ та № ______ протоколу.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок. 
Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, ЄДРПОУ 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок: UA908999980313111256000026001, Код класифікації бюджету – 22030106, Код суду 26371308.
Постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Роз`яснити, що згідно з ст. 307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови – не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, відповідно до ч. 1 ст. 308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до органу державно виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
В порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:
- подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;
- витрати на облік зазначених правопорушень.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя      В.О. Лебеженко