Справа № 463/5416/26
Провадження № 2/463/2203/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року Личаківський районний суд м. Львова
в складі: 
головуючого судді Мармаша В.Я.
за участю секретаря судового засідання Цебрик Х.В.

в м. Львові
у відкритому судовому засіданні,
розглянувши цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду із зазначеним вище позовом. Просила стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 16 750,00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви 08.06.2026 і до досягнення дитиною повноліття, а також стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 16 750,00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви 08.06.2026 і до досягнення дитиною повноліття.
Короткий зміст позовних вимог
В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що у сторін під час шлюбу народились  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З моменту народження діти проживають з позивачем. У 2024 році шлюб між сторонами розірвано. Відповідач у травні 2024 року виїхав на постійне місце проживання до США, де і проживає на даний час. На даний час відповідач не надає кошти на утримання дітей, в позасудовому порядку відмовляється вирішити питання виховання та утримання дітей, не цікавиться їх потребами. Позивач сама несе витрати на утриманні дітей, їх виховання, навчання, відпочинок та лікування. Зазначає, що відповідач працює, отримує доходи, є працездатною людиною, а тому має можливість допомагати позивачу утримувати їх дітей. Інших дітей відповідач не має, як і інших осіб, які перебувають на його утриманні. Просить позов задоволити.
Від відповідача до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначає, що відповідач ОСОБА_2 дійсно станом на сьогодні проживає за межами України, однак тимчасово офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, оскільки не має дозволу на працевлаштування за кордоном, що в свою чергу унеможливлює отримання достойного заробітку.
Також, відповідач ще у 2023 році відмовився на користь ОСОБА_1 від нерухомого майна, набутого подружжям у шлюбі, а тому немає можливості отримувати доходи з інших джерел. За час після розірвання шлюбу ОСОБА_2 у зв`язку із складним матеріальним становищем, пов`язаним із виїздом за межі України, не здійснював жодних витрат на придбання у власність рухомого чи нерухомого майна. При цьому у власності відповідача знаходиться лише один об`єкт нерухомого майна, в якому після розірвання шлюбу й проживав відповідач.
Розмір аліментів, який визначила ОСОБА_1 , а саме 33 500,00 грн є таким, який ОСОБА_2 не в змозі забезпечити з огляду на відсутність доходів та неможливістю офіційного працевлаштування без наявності дозволу на працевлаштування у країні тимчасового проживання.
Більше того, витрати, які охоплюються таким розміром аліментів, є необґрунтованими та завищеними. Прийняття рішень щодо отримання медичних (стоматологічних) послуг профілактичного характеру для дітей в приватних медичних закладах здійснюється самостійно позивачкою без узгодження з батьком дітей. При цьому, жодних особливих обставин, що стосуються здоров`я дітей і необхідності надання їм медичних (стоматологічних) послуг у приватних лікувальних закладах немає.
У обох спільних малолітніх дітей не має жодних протипоказань щодо відвідування державних чи комунальних навчальних закладів. До того ж приватний навчальний заклад «МрійДій» не є спеціалізованим навчальним закладом з особливими умовами навчання. Рішення про вибір закладу навчання для дітей було прийняте ОСОБА_1 самостійно, без узгодження та погодження з Відповідачем.
Послуги, які отримують діти в приватних навчальних або медичних закладах на платній основі не є спеціалізованими, а навпаки є тотожними до тих котрі гарантуються Державою на безоплатній основі.
Вважає, що з позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що ймовірно витрати лише на навчання та харчування дітей в приватних навчальних закладах, а також профілактичні медичні (стоматологічні) послуги в приватних лікувальних закладах становлять орієнтовно 800 тис. грн. в рік, тобто близько 33 тис. грн. на одну дитину щомісячно. Відтак розмір заявлених позивачкою аліментів на 95% складається саме з витрат на навчання та лікування на платній основі в приватних закладах. При цьому доцільність таких витрат на приватні навчальні та лікувальні заклади відсутня та нічим не обґрунтована.
Доходи відповідача не дають можливість покривати, навіть частково, такий обсяг невиправданих витрат, які спричинені одноособовими рішеннями, прийнятими позивачкою щодо вибору приватних навчальних та лікувальних закладів.
Ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_4 , не мають показань щодо отримання освіти у приватних навчальних закладах, а також не мають хронічних чи інших видів захворювань, що потребують спеціалізованого лікування у приватних лікувальних закладах.
За таких обставин, відповідач зазначає, що обґрунтованим та прийнятним розміром аліментів буде, встановлений абзацом 2 частини другої статті 182 Сімейного кодексу України, а саме: 50 відсотків прожиткового мінімуму для утримання однієї дитини.
Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст. 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило.
Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи
Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 10 червня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі.
Заяв чи клопотань від учасників цієї справи, у тому числі й про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у визначені чинним ЦПК України й судом строки та порядку до суду не надходило.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Фактичні обставини, встановлені судом
Судом встановлено, що 07.04.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 07.04.2011 року.
Під час перебування сторін у шлюбі, в позивачки та відповідача народились двоє дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 12.04.2024 року у справі № 463/1409/24, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 07.04.2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 417, розірвано.
Судом також встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають з матір`ю, що стверджується витягами з реєстру територіальної громади, а батько тривалий час перебуває закордоном. 
Правові норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.
За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 р.).
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (частина перша статті 2 ЦПК України).
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.
За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні (див.: постанову Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18)).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.
Згідно з ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
З врахування наданих суду доказів суд приходить до переконання, що вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дітей є підставними.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Як вбачається з Роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.17 Постанови від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст. 77-79 ЦПК України.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Визначаючи спосіб та розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання дітей, суд враховує лише документально підтверджений розмір витрат позивача на утримання дітей в розмірі близько 2 млн грн за період 2,5 років з 2024 по 2026 рік. Доводи сторони відповідача, що такі витрати з ним не погоджені, на думку суду, є безпідставними, оскільки останній постійно проживає в США, що істотно ускладнює вирішення ним питань щодо навчання, лікування та виховання дітей в Україні. Разом із тим, останній має рівні права із матір`ю дітей на участь в їх вихованні, в тому числі у спосіб особистої участі, оскільки встановлено, що з часу виїзду закордон дітей відсутні відвідування батьком дітей.
Перевірити доводи сторін щодо працевлаштованості або її відсутності відповідача у США суд не має можливості. Водночас, виходить із загальновідомих даних щодо середньої вартості проживання у США та наявності у відповідача рівня доходів, який є істотно вищим, ніж в Україні.
Також суд враховує, що відповідач є особою середнього віку, працездатний, не має на утриманні інших осіб, також відсутні підстави вважати, що наявні обставини, які позбавляють можливості відповідача сплачувати аліменти, враховуючи його та дітей матеріальний стан, стан здоров`я, можливості працевлаштування відповідача, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дітей слід стягувати у розмірі 10 000,00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожного, що є необхідним та достатнім для забезпечення належного їх утримання, а тому позов слід задовольнити частково.
З врахування наведеного, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дітей є частково підставними, а доводи сторони відповідача, зокрема щодо наявності в відповідача статусу особи з інвалідністю 3 групи та укладення договору про поділ майна подружжя, такі не спростовують.
У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1 200,00 грн із розрахунку ціни позову, яка визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.
Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в : 

позов задовольнити частково.
Стягнути із  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10 000,00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви - 08.06.2026 і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути із  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 10 000,00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви 08.06.2026 і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути із  ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в розмірі 1 200,00 грн (одну тисячу двісті).
У задоволенні решти вимог позову - відмовити.
Текст рішення складено та підписано суддею 14.09.2026.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
відповідач:  ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя: Мармаш В. Я.