Справа № 750/4645/26
Провадження № 2/750/2693/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:
судді Косенка О.Д., 
секретаря Суконнової В.Д., 
за участі позивача ОСОБА_1 , 
представника позивача – адвоката Чепурної Н.В., 
представника відповідача – адвоката Даневич А.О., 
представника третьої особи - Тарараки О.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Чепурної Наталії Вікторівни до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з онуком та встановлення порядку спілкування, третя особа – Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради м. Чернігів,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2026 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) в особі представника – адвоката Чепурної Наталії Вікторівни звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_2 (далі – Відповідач) про усунення перешкод у спілкуванні з онуком та встановлення порядку спілкування.
Позовні вимоги мотивовані тим, що син Позивача ОСОБА_3 з 10 вересня 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з Відповідачем. Спільне життя сина з Відповідачем не склалося, тому шлюб рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова 05 червня 2018 року було розірвано. ОСОБА_4 , проживає разом з Відповідачем. Не зважаючи на розірвання шлюбу, до 2020 року Позивач з онуком постійно спілкувалися, разом проводили максимум вільного часу, бабуся приймала активну участь у вихованні свого онука ОСОБА_5 . З 2020 року Відповідач почала чинити перешкоди у спілкуванні не лише бабусі але й батьку ОСОБА_6 , у зв`язку з чим син звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова із позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та у вільному спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини і спілкуванні з нею. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.06.2021 затверджено мирову угоду між сторонами про встановлення способу участі батька у вихованні та у вільному спілкуванні з дитиною.
У 2022 році Відповідач, разом з онуком Позивача ОСОБА_7 , без згоди батька дитини, виїхали за межі України. 01 лютого 2023 року за заявою сина Позивачки ОСОБА_3 розпочато кримінальне провадження за фактом невиконання Відповідачем рішення суду та розпочато досудове розслідування.
Перебуваючи за кордоном, Відповідач почала перешкоджати Позивачу спілкуватися з онуком в телефонному режимі. Позивач неодноразово намагалася домовитися з Відповідачем про надання дозволу з її боку на спілкування з онуком в телефонному та онлайн режимі через месенджери Вайбер, Вацап або Телеграм, але на її звернення Позивачка почала отримувати відмови. На даний час Відповідач нічого не повідомляє ні про дитину, ні про стан її здоров`я, приховує точне місцеперебування онука, на телефонні дзвінки не відповідає.
Протягом тривалого часу Позивач не може домовитися із Відповідачем та врегулювати питання щодо визначення порядку спілкування з онуком. Незважаючи на проживання бабусі та онука у різних населених пунктах, введення воєнного стану на території України, Позивач прагне спілкуватися з онуком, підтримувати із ним родинні стосунки та брати участь у його вихованні, адже законодавчо закріплені права батьків та інших родичів брати участь у вихованні дитини. Позивач неодноразово намагалася вирішити спірні питання з відповідачкою у позасудовому порядку, проте Відповідач ухиляється від їх обговорення, що стало підставою звернення до суду.
Позивач просить суд усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з онуком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши порядок спілкування, за допомогою мережі Інтернет (Вайбер, Ватсаб, Телеграм тощо), а саме: телефонні розмови за відсутності відповідачки кожного тижня без обмеження кількості та тривалості або мінімально двічі на тиждень по 60 хв., відео дзвінки за відсутності відповідачки кожного тижня без обмеження кількості та тривалості або мінімально двічі на тиждень по 30 хв. Також просить стягнути з Відповідача судові витрати по справі.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 квітня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на 03 червня 2026 року.
Через систему «Електронний суд» 28.07.2026 від представника ОСОБА_2 адвоката Даневич А.О. надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог сторона відповідача заперечила повністю, з наступних мотивів.
Як зазначено у відзиві, з початком повномасштабного вторгнення рф в Україну з міркувань безпеки Відповідач вивезла дітей, у тому числі онука Позивачки, за кордон і на сьогодні знаходиться там, працює, виховує дітей. Не заперечуючи право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з онуками, сторона Відповідача водночас вказує, що Позивачем не враховано об`єктивних обставин життя дитини, який на сьогодні є 12-річним підлітком, має власне насичене шкільне та позашкільне життя, розклад навчальних занять, гуртків, час для відпочинку та виконання домашніх завдань. Відповідач заперечує доказове значення наданих Позивачем доказів – скріншотів переписки з онуком та дзвінків, оскільки дзвінки відбувалися у ранковий час, коли дитина ще може спати, або у денний час, коли дитина у школі, або може перебувати у гуртках та секціях. Крім того, викликає сумнів об`єктивність даного доказу, адже повідомлення у мессенджері можна видаляти, а скріншоти робити і не з усієї переписки. Кілька разів відеозв`язок з бабусею у онука мав місце, а спілкування могло відбуватися і в інший час, і через інші мессенджери та засоби зв`язку. Також вказує, що примушування 12-річної дитини до спілкування проти її волі завдасть шкоди її психологічному стану та гармонійному розвитку. Дитина неодноразово категорично висловлювала своє небажання спілкуватися з бабусею та дідусем, аргументуючи це неприємними моментами спілкування та психологічним дискомфортом, пов`язаним з постійними судовими справами, ініціатором яких була сім`я Позивача, до судового розгляду окремих з них ОСОБА_5 залучався для заслуховування його думки, з ним працювали психологи. Твердження Позивачки про те, що Відповідачка умисно чинить перешкоди у спілкуванні бабусі з онуком ОСОБА_5 , є неправдивими та суб`єктивними. Відповідачка ніколи не перешкоджала підтриманню родинних зв`язків між онуком та бабусею. Додані Позивачкою скріншоти переписки не свідчать про перешкоджання Відповідача у спілкуванні її сина з бабусею. Як видно зі скріншотів переписка велася виключно на особистий телефонний номер онука, жодних доказів спілкування Позивачки з Відповідачкою, доказів заборони зі сторони останньої на спілкування у матеріалах справи немає. Більшість дзвінків зроблено у час, коли відповідачка знаходиться на роботі, тобто чинити перешкоди спілкуванню дитини з бабусею навіть фізично не в змозі. Стосовно витягу з ЄРДР, який міститься у матеріалах справи, щодо, ініційованого сином Позивачки (батьком дитини) кримінального провадження, сторона Відповідача звертає увагу на відсутність будь-яких процесуальних документів, які б підтверджували результати досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні (зокрема, обвинувальний акт, постанова про закриття чи набрання законної сили вироком суду). Наявність такого ініційованого провадження лише підтверджує, що в сім`ї існує конфлікт, створення якого не залежить від Відповідачки, і додатково травмує 12 річну дитину, зміцнюючи її небажання брати участь у подібних суперечках та спілкуватися з родичами з боку батька. Запропонований Позивачкою графік участі у вихованні онука є повністю нерозмірним, надмірним та таким, що грубо порушує інтереси дитини. Вимога Позивачки щодо щоденного обов`язкового перебування дитини на зв`язку ставить дитину в залежне становище та створює для неї додаткове психологічне навантаження. Такий порядок спілкування абсолютно не враховує: навчальний процес та шкільне навантаження; відвідування позашкільних навчальних закладів, гуртків, спортивних секцій; час, необхідний дитині для відпочинку, дозвілля та особистого життя. Категорична вимога бабусі усунути матір під час відеодзвінків створює штучне напруження та відчуття тривоги у дитини. У віці 12 років ОСОБА_5 є достатньо зрілим, щоб самостійно вирішувати, коли і скільки часу він бажає спілкуватися по телефону чи відеозв`язку. Примушування неповнолітньої дитини до обов`язкових тривалих розмов під загрозою судового примусу суперечить її психоемоційному благополуччю. У відзиві також наведено орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які Відповідач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, що складається з витрат на професійну правничу допомогу.
Через систему «Електронний суд» 04.08.2026 від представника Позивача адвоката Чепурної Н.В. надійшла відповідь на відзив. У відповіді сторона Позивача заперечила щодо тверджень про незручний час дзвінків та повідомлень, адресованих онуку, зазначивши, що згідно наданих скриншотів з мобільного телефону основні відеодзвінки на телефон онука відбували лише у вихідні дні: суботу та неділю здебільшого у вечірній час. Лише у поодиноких випадках Позивач здійснювала відеодзвінки у будній день, але спілкування не відбувалося, не лише у будні дні, але й у вихідні дні, на думку Позивача, саме за безпосередньої участі Відповідача. Відповідач не надала відомості щодо режиму навчання дитини в школі та підтвердження, що дитина взагалі відвідує гуртки та секції, в які дні та години це відбувається, для того, щоб можна було скорегувати графік спілкування баби з онуком. Більш того, в одній з розмов на питання дідуся, які гуртки у них є і якими ОСОБА_5 цікавиться, онук відповів, що «йому жоден з гуртків не цікавий і що він нікуди взагалі не ходить», а відтак посилання на це у відзиві, на думу сторони Позивача, не заслуговують на увагу суду. Представник Позивача звертає увагу, що згідно з практикою Верховного Суду доводи Відповідача про те, що Позивач не довела створення їй перешкод у спілкуванні з онуком, не можуть бути підставою для відмови суду у захисті й реалізації прав, передбачених частиною другою статті 159, частиною першою статті 263 СК України. Представник Позивача наголошує, що Відповідач заперечуючи проти запропонованого графіку з посиланням на те, що такі вимоги надмірні та деструктивні для дитини і просить повністю відмовити у задоволенні позову, не пропонуючи будь-який інший варіант, підтверджує той факт, що саме Відповідач створює перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з онуком, ОСОБА_8 . Навіть після того, як Відповідач дізналася про те, що в суді розглядається позов про усунення перешкод у спілкуванні з онуком, вона не намагалася зв`язатися по телефону з бабою свого сина та мирно врегулювати спір. Все це опосередковано підтверджує те, що Відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з онуком. У відповіді на відзив звернуто увагу, що всі судові справи, про які йде мова у відзиві на позовну заяву стосуються саме того, що Відповідач чинить перешкоди у спілкуванні не лише батьку дитини, ОСОБА_3 , але й бабі. Представник Позивача також зазначає, що мати дитини, з якою ОСОБА_5 проживає, і з якою більше часу знаходиться разом, може і повинна сприяти бабі та онуку їхньому належному спілкуванню, проведенню разом часу задля того, щоб не втрачався родинний зв`язок між ними. Аргументи Відповідача про те, що «дитина неодноразово категорично висловлювала своє небажання спілкуватися з бабусею та дідусем, аргументуючи це неприємними моментами спілкування та психологічним дискомфортом з більш ранніх років дитинства» не підтверджені жодними належними і допустимими доказами, а тому є необґрунтованими.
Ухвалою суду, яку занесено до протоколу судового засідання, 10.06.2026 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 12.08.2026.
У судовому засіданні Позивач підтримала свої позовні вимоги, надала пояснення, аналогічні змісту позову та відповіді на відзив. Крім того вказала, що вона та її чоловік мали можливість спілкуватися з онуком з телефону сина ОСОБА_3 , коли їхній син, на виконання затвердженої судом мирової угоди, спілкувався з ОСОБА_5 у телефонному режимі у визначений угодою час, востаннє у грудні 2025 року. На даний час син проходить службу в ЗСУ, тому така можливість відсутня. Також вказала, що із Відповідачем ніколи сварок не було. У визначений мировою угодою час для спілкування сина ОСОБА_3 та онука ОСОБА_8 , до виїзду за кордон, онук часто бував вдома у Позивача, при цьому не бажав повертатися до матері. Позивач стверджує, що Відповідач налаштовує онука на негативне ставлення до діда й баби, натомість у них були прекрасні стосунки з онуком, про що свідчать численні спільні фотознімки, ОСОБА_5 потребує уваги та піклування від діда та баби. На дзвінки від діда та баби та смс-повідомлення Відповідач не відповідає, що унеможливлює добровільне узгодження порядку спілкування із онуком. Також звернула увагу суду, що онук з дитинства мав доброзичливий лагідний характер, проте під час перебування за кордоному декілька разів змінював заставки профілю в месенджері телефону, востаннє після засідання суду у цій справі - 13.08.2026, зображення на яких можуть свідчити про внутрішнє напруження, невпевненість у собі, намагання створити захисний механізм від зовнішніх подразників, що Позивач пов`язує з негативними факторами впливу на свідомість онука зі сторони Відповідача.
Представник Позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, надала пояснення, аналогічні змісту позову та відповіді на відзив. Крім того, зауважила, що звернення до суду є для Позивача останнім шансом зберегти спілкування та родинні стосунки з онуком. Дитина у 12 років не може повною мірою усвідомлювати необхідність їх збереження, а тому відновлення спілкування з бабою та дідом є обов`язковим елементом підтримання родинних стосунків, що є обов`язком матері. Позивач покладала надії щодо сприяння налагодженню контакту з онуком на Службу у справах дітей, яка належної уваги указаному питанню не приділила, свого висновку не надала, натомість послалася на лист Відповідача, у достовірності відомостей з якого у Позивача є сумніви. Зважаючи на відсутність інформації про графік навчання онука Позивача, відвідування ним гуртків, представник Позивача вважає обгрунтованими заявлені позовні вимоги без конкретизації конкретного часу спілкування. Також представник звернула увагу суду, що згідно з практикою Верховного Суду сам факт заперечення Відповідачем проти позовних вимог є підтвердженням перешкоджання з її сторони Позивачу у спілкуванні з онуком.
Представник Відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила повністю, надала пояснення, аналогічні змісту відзиву на позов. Крім того, звернула увагу на необхідність дотримання при вирішенні спору насамперед інтересів дитини, а не дорослих. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини відносини онуків та діда, баби вимагають меншого захисту ніж батьків і дітей. Представник наголосила, що ОСОБА_8 не бажає спілкуватися з бабою та дідом, а примус до такого спілкування може негативно відобразитися на його психіці та призведе до невиправданого втручання в його особисте життя. ОСОБА_9 років і у такому віці він самостійно має визначати коло свого спілкування. Також представник Відповідача звернула увагу суду на відсутність жодних доказів перешкоджання у спілкуванні Позивача та її онука зі сторони Відповідача, таких перешкод вона не створює. Вимогу щодо визначення порядку спілкування вважає неконкретною та занадто обтяжливою для дитини. Також повідомила суд, що у особистому спілкуванні ОСОБА_5 повідомляв представнику, що він спілкувався з дідом та бабою, проте таке бажання у нього зникло коли розпочалися судові процеси, у тому числі щодо повернення його в Україну з Ізраїлю, де він почувається безпечно. 
Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні пояснила, що на засіданні спеціально створеної комісії при Управлінні (службі) у справах дітей, було заслухано думку Позивача щодо спору, який є предметом розгляду у суді. Оскільки неповнолітній ОСОБА_7 постійно проживає із своєю матір`ю за кордоном, орган опіки та піклування позбавлений можливості встановити дійсний характер його стосунків із Позивачем, обстежити умови проживання і т.д. Із листування з Відповідачем через електронну пошту було отримано інформацію, що Відповідач не перешкоджає спілкуванні сина з дідом та бабою, натомість він сам не виявляє жодного бажання це робити, з огляду на попередній негативний досвід спілкування.
Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 є бабою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по лінії батька ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 є сином ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом РАЦС Чернігівського міськвиконкому 18.12.1988, актовий запис зроблений в книзі реєстрації народжень № 2484 (а.с. 13).
Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 10.09.2011, з 10 вересня 2011 року ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (а.с. 14)
ІНФОРМАЦІЯ_2 в шлюбі народився онук позивачки, ОСОБА_8 , що підтверджено Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області 02 травня 2018 року (а.с. 15).
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова 05 червня 2018 року за позовом ОСОБА_3 шлюб було розірвано (а.с. 16-17).
На даний час онук Позивача – ОСОБА_8 проживає разом з Відповідачкою за межами України, що не заперечується сторонами, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова якого від 18.06.2021 затверджено мирову угоду у справі №750/11989/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод щодо участі у вихованні та у вільному спілкуванні з його неповнолітнім сином ОСОБА_8 , визначення способу участі у вихованні дитини і спілкуванні з нею, якою про встановлено спосіб участі батька у вихованні та у вільному спілкуванні з дитиною (а.с. 22-24).
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.02.2023 до ЄРДР були внесені відомості за номером кримінального провадження -42023272010000021 за заявою сина Позивачки, ОСОБА_3 про невиконання його колишньою дружиною ОСОБА_2 рішення суду щодо виховання дитини за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 382 КК України, розпочато досудове розслідування (а.с. 25).
Позивачем долучено до матеріалів позову копії скріншотів з мобільного телефону Позивача за період з 01.09.2024 по 01.03.2026, за змістом яких у період з вересня 2014 року по березень 2026 року абоненту «Альоша» систематично надходили аудіо та відео-дзвінки, СМС-повідомлення та фотофайли, які, здебільшого, залишалися без відповіді та реагування (а.с. 26-42). Зміст СМС-повідомлень свідчить про турботу про онука та бажання зі сторони діда та бабусі підтримувати з ним спілкування. З`єднання за відеодзвінками зафіксовано лише 14.04.2025 тривалістю 12 секунд та 4 хвилини, 17.05.2025 тривалістю 1 хвилину. 
Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської міськради від 14.07.2026 № 483 затверджено висновок щодо визначення порядку участі ОСОБА_1 у спілкуванні з малолітнім онуком – ОСОБА_8 (а.с. 105).
За змістом висновку (а.с. 106), ОСОБА_1 є бабою дитини по лінії батька. ОСОБА_10 написала пояснення до управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради, в якому вказала, що жодних перешкод для спілкування ОСОБА_5 з бабою не створює, а також зазначила, що дитина не має бажання спілкуватися з ОСОБА_11 . Також мати висловила думку, що з метою прийняття рішення, оптимального для психологічного стану дитини та його гармонійного розвитку, для визначення доцільності та порядку спілкування баби з онуком мають враховуватися інтереси дитини. Місце свого перебування разом з ОСОБА_12 не повідомила.?
Питання визначення способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні з онуком було розглянуте на засіданні комісії з питань захисту дитини у її присутності. На засіданні комісії ОСОБА_13 підтвердила бажання спілкуватись з онуком та повідомила, що ОСОБА_5 разом з матір`ю проживають в Ізраїлі. Комісія вважає, що спілкування баби з онуком не суперечить вимогам чинного законодавства але, в той же час, відсутня інформація про умови проживання дитини, її зайнятість під час навчального процесу та у позаурочний час, наявність технічних можливостей для спілкування у телефонному режимі. Враховуючи вимоги законодавства на даний час, через те, що дитина не проживає на території громади, відсутня можливість встановити чіткий графік спілкування. Враховуючи викладене вище та пропозиції комісії з питань захист дитини, орган опіки та піклування не може, на даний час, розглянути спір та визначити порядок спілкування баби з онуком.
На виконання ухвали суду Головним центром обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України листом від 10.06.2026 повідомлено, що згідно з витягом з Бази даних щодо перетину державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України, у період з 01 січня 2022 року по 17 червня 2026 року ОСОБА_2 та ОСОБА_8 перетнули державний кордон у напряму «виїзд» 15 березня 2022 року через пункт пропуску «Могилів-Подільський». Іншої інформації немає (а.с. 82).
У судовому засіданні оглянуто фотознімки та відеозаписи, зроблені з 2017 року по 2022 рік, на яких зафіксовано дозвілля ОСОБА_8 , яке він проводив разом з дідом та бабою у період проживання у м. Чернігові, а також відеозапис спілкування між бабою, дідом та онуком наприкінці 2022 року, що свідчать про теплі стосунки, що на той час існували між ними.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_14 , пояснив, що ОСОБА_8 є його онуком. До початку повномасштабного вторгнення рф в Україну та виїзду онука за кордон, вони постійно спілкувалися, разом проводили вільний час, майстрували вироби та ін. Дід та баба приймали активну участь у духовному і фізичному розвитку дитини, купували книжки, займалися з ним спортом та музикою.
Після розлучення батьків ОСОБА_5 , він продовжував підтримувати стосунки із дідом та бабою, навіть не хотів йти додому до своєї матері. Після початку війни, син свідка – батько ОСОБА_5 запропонував своїй колишній дружині – Відповідачу вивести її та ОСОБА_5 на ОСОБА_15 у безпечне місце і свідок затримався в м. Чернігові, щоб своїм автомобілем це зробити. Проте, Відповідач вчинила по іншому, без погодження з батьком дитини вивезла сина ОСОБА_5 за кордон. Після цього спілкування з онуком стало дуже рідкісним. На дзвінки та СМС-повідомлення він, здебільшого, не відповідає. На думку свідка, це пов`язано з дуже великим негативним впливом на його свідомість зі сторони Відповідача. Це підтверджується нервовою поведінкою та постійним відволіканням погляду у бік матері, коли дід і баба спілкувалися з онуком по відеозв`язку.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Відповідно до статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно зі статтею 257 Сімейного кодексу України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
Положеннями частини 5 статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України.
Тлумачення статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення.
Спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (стаття 263 СК України).
За змістом частини 2 статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
Системний аналіз статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.
Проаналізувавши досліджені судом матеріали справи, урахувавши усталену судову практику, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 з онуком ОСОБА_8 з огляду на наступне.
Відсутність активного сприяння зі сторони Відповідача бабі та онуку у їхньому спілкуванню з метою збереження родинного зв`язку між ними, як одного з елементів належного батьківського виховання, не можна ототожнювати із вчиненням перешкод у такому спілкуванні. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суду не надано доказів, що відсутність об`єктивної можливості спілкування Позивача з онуком пов`язана виключно з позицією Відповідача як матері щодо участі баби у вихованні сина Відповідача.
Отже судом не встановлено, що Відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з бабі онуком, однак між сторонами існує неузгодженість щодо порядку і способу участі баби у спілкуванні з онуком.
Згідно з конструкцією прохальної частини позову, питання усунення перешкод у спілкуванні та встановлення порядку спілкування сформульовано однією вимогою, разом з тим, з урахуванням усталеної практики Верховного Суду, суд вважає, що за своєю правовою природою це різні вимоги, а тому вони підлягають окремій оцінці та вирішенню.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 742/1716/23 (постанова від 25.03.2024) відступив від висновку щодо застосування положень статей 159, 257, 263 СК України у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 175/5360/13-ц (провадження № 61-37709св18), на який міститься посилання у відзиві на позов сторони Відповідача, про те, що обов`язковою передумовою (підставою) задоволення позову діда та/або баби про встановлення способу та порядку участі у вихованні онуків є наявність перешкод у спілкуванні з онуком, які чинять інші особи, з якими постійно проживає дитина.
У цій справі Верховний Суд зазначив, що згідно з частиною першою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України). 
Верховний суд у цій справі дійшов висновку, що конструкція статті 159 СК України свідчить про те, що законодавець розмежовує вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні (п. 56).
З урахуванням викладеного, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що відмова у задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею (у випадку не встановлення таких перешкод) не є підставою для відмови судом у визначенні способів і порядку участі баби та діда у вихованні дитини. Інше призводило б до формальних перешкод у реалізації дідом і бабою прав, передбачених частиною другою статті 159, частиною першою статті 263 СК України, а також могло б призвести до порушення гарантій, передбачених статтею 8 Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
У постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 295/13297/18 (провадження № 61-8094св20) вказано, що законодавцем визначено механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється у: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина, не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби, діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення (частини друга, третя статті 257 СК України). Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд не вирішив заявлений у справі спір з урахуванням вказаних вище норм права, порушив принцип правової визначеності, оскільки не визначив способи участі позивача у вихованні внука (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
У постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 607/1377/22 (провадження № 61-11704св22) зазначено, що при вирішенні спору суди попередніх інстанцій не врахували, що задоволення вимоги про зобов`язання відповідачки не чинити перешкоди позивачам у спілкуванні з онуками можливе лише у разі наявності перешкод позивачам з боку відповідача. З урахуванням обставин, встановлених судами та які визнавалися учасниками справи, відсутні підстави вважати, що відповідач чинить позивачам будь-які перешкоди у спілкуванні з їх онуками. Тому суди зробили неправильний висновок про задоволення цієї позовної вимоги. З урахуванням того, що сторонами не погоджено способи участі позивачів у вихованні онуків (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, суди обґрунтовано встановили наявність підстав для визначення порядку участі позивачів у спілкуванні та у вихованні онуків шляхом надання їм можливості бачитися з дітьми у визначені дні.
Повага до приватного і сімейного життя є важливими правами, захист яких гарантується Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. У прецедентній практиці Європейського суду з прав людини поняття «сімейне життя» у розумінні статті 8 Конвенції отримало достатньо широке тлумачення, не обмежується лише шлюбними відносинами, а може охоплювати й інші фактичні «сімейні зв`язки», зокрема, відносини між дитиною та близькими родичами (наприклад, бабою та дідом), оскільки останні можуть відігравати суттєву роль у сімейному житті.
Під правом на повагу до сімейного життя баби та діда по відношенню до своїх онуків в першу чергу розуміється право на підтримання нормальних стосунків між бабою або дідом та онуками шляхом контактів з ним. Такі контакти зазвичай відбуваються за згодою особи, яка несе батьківську відповідальність, а це означає, що доступ бабусі, дідуся до онука, як правило, здійснюється на розсуд батьків дитини.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Положення статті 8 Конвенції поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82).
Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» («Shvets v. Ukraine», заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15 (провадження № 61-14491сво20).
Тлумачення наведених норм матеріального права у системному поєднанні з прецедентними рішеннями ЄСПЛ дає підстави вважати, що дід, баба має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Разом з тим, у частині першій статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 вказаної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Суд вбачає підстави для часткового задоволення позову в частині визначення способу участі баби у вихованні онука.
При цьому, ураховуючи вік дитини та те, що їй потрібен час для навчання, відвідування гуртків, відпочинку, з урахуванням режиму дня та відпочинку, суд вважає, що спілкування баби з онуком не може бути необмеженим, а тому таке спілкування має бути обмежене конкретною тривалістю та певними проміжками часу, у які спілкування не заважатиме звичайному укладу життя дитини.
На думку суду справедливий баланс між правом баби на спілкування й участь у вихованні онука та найкращими інтересами дитини забезпечить визначення наступного порядку: телефонні розмови за відсутності Відповідача через технічний пристрій, обладнаний функціями та програмним забезпеченням аудіо та відеодзвінка за допомогою Інтернет-програм (Вайбер, Вотсапп, Телеграм тощо) три рази на календарний місяць тривалістю 30 хвилин аудіозв`язку та 30 хвилин відеозв`язку, протягом дня з дотриманням зручного для малолітнього графіку, з урахуванням його навчання, корисного дозвілля та режиму сну.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задоволено частково, судові витрати щодо сплати судового збору мають бути покладені на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
України, ст. ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 244, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з онуком та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з онуком задовольнити частково. 
Встановити графік особистого спілкування ОСОБА_1 з онуком ОСОБА_8 шляхом телефонних розмов за відсутності ОСОБА_2 через технічний пристрій, обладнаний функціями та програмним забезпеченням аудіо та відеодзвінка за допомогою Інтернет-програм (Вайбер, Вотсапп, Телеграм тощо) три рази на календарний місяць тривалістю 30 хвилин аудіозв`язку та 30 хвилин відеозв`язку, протягом дня з дотриманням зручного для малолітнього графіку, з урахуванням його навчання, корисного дозвілля та режиму сну.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду проголошено 11.09.2026.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .
Представник Позивача: ОСОБА_16 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 .
Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .
Представник відповідача: ОСОБА_17 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 .
Третя особа: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, 14000, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 19, ЄДРПОУ: 43649710. 

Суддя О.Д. Косенко