Справа № 212/6979/26 
2/212/5404/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 липня 2026 року м. Кривий Ріг 
Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участі секретаря судового засідання Савінської А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, за відсутності учасників справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Іщенко Юлія Павлівна, до ОСОБА_2 , Товарної біржі «Катеринославська» про визнання правочину дійсним, 

В С Т А Н О В И В:
12 травня 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ТБ «Катеринославська» про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № 005/060-Н від 06 серпня 1997 року трикімнатної квартири загальною площею 73,3 кв.м, житловою площею 50,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1 на Товарній біржі «Катеринославська», зареєстрований Криворізьким БТІ із записом в реєстрову книгу під № 2 стор.346 запис 999.
В обґрунтування позову посилається на те, що вказаний біржовий договір був укладений на товарній біржі і зареєстрований відповідно до пункту 9 договору у Криворізькому БТІ. правочин обома сторонами повністю виконаний. На час укладення біржового договору сторони не були обізнані про необхідність його нотаріального посвідчення. На теперішній час оформити договір в нотаріальній конторі неможливо через відсутність відомостей про місцеперебування продавця. 
Ухвалою судді від 02 червня 2026 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судовий розгляд на 19 червня 2026 року, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. 
Ухвалою суду від 19 червня 2026 року судовий розгляд відкладено на 07 липня 2026 року у зв`язку з неявкою відповідачів.
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Іщенко Ю.П. в судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. 
Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідачі ОСОБА_2 , Товарна біржа «Катеринославська» повторно не з`явилися до суду, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, про причини своєї неявки не повідомили, відзив не подали.
Відповідно до вимог статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПКУкраїни за наявними в ній доказами (заочний розгляд).
Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.
Судом встановлено, що 06 серпня 1997 року між ОСОБА_2 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого Покупець придбав трикімнатну квартиру, загальною площею 73,3 кв.м, житловою площею 50,3 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).
Згідно з копією довідки КП «Криворізьке РБТІ» ДОР від 24.03.2026 № 224561, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване на праві приватної власності в КП «Криворізьке РБТІ» ДОР» в реєстровій книзі № 2, сторінка 346, запис 999 на ім`ґя ОСОБА_3 (російською мовою) на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого 06.08.1997р. на товарній біржі «Катеринославська», реєстраційний номер 005/060-Н (а.с. 17).
Правовідносини між сторонами виникли в момент укладення відповідного договору 06 серпня 1997 року, в той час як діючий Цивільний кодекс України набув чинності з 01 січня 2004 року. Суд виходить з того, що за загальним правилом нормативно-правовий акт не має зворотної дії у часі, а це свідчить про те, що до кожних події, факту чи відносин має застосовуватись той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказані подія, факт чи відносини мали місце. Принцип незворотності дії нормативно-правового акту в часі закріплений ст. 58 Конституції України, в якій зазначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Таким чином, заявлені позовні вимоги про визнання угоди дійсною підлягають оцінці у сукупності за нормами ЦК УРСР від 18 липня 1963 року та Закону України «Про товарну біржу» у відповідних редакціях, що діяли на момент укладення договору, а також за нормами Цивільного кодексу України на час розгляду справи.
Згідно зі ст.153 ЦК УРСР договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Статтею 47 ЦК УРСР встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.
Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Зі змісту Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06 серпня 1997 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 227 ЦК України підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації.
Статтею 9 Закону України «Про товарні біржі» передбачено, що член товарної біржі має право сам або через свого представника користуватися всіма послугами біржі.
Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.
Відповідно до положень статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Однак, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Відповідно до затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09 червня 1998 року № 121 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб (пункт 1 п/п 1.5.-1.7.) державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. До переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна відноситься зокрема договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею (пункт 9 додатку № 1 до Інструкції).
Таким чином, відповідно до чинних на той момент Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, які передбачали в якості правовстановлюючого документу зареєстровані на біржі правочини, право власності на вищевказану квартиру зареєстровано в Криворізькому БТІ за позивачем ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.
Таким чином, у період укладання спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна існував пробіл у чинному законодавстві, оскільки згідно ст. 224, 227 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Разом з тим, у відповідності зі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.
За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.
Як убачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06 серпня 1997 року, сторони за договором уклали даний договір, продавцем отримані грошові кошти від покупця до підписання договору, продавець зобов`язався звільнити квартиру та знятися з реєстрації з неї до 06 вересня 1997 року, усі умови договору виконані.
Відповідно до частин першої-третьої статті 48 Закону України «Про власність» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється, зокрема, судом.
Крім того, ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним.
Відповідно до ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Оскільки, ОСОБА_1 повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно грошові кошти, фактично володів об`єктом нерухомості, право власності на квартиру було зареєстровано за ним у встановленому на час спірних правовідносин порядку, угода купівлі-продажу не визнавалась недійсною, таким чином він на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України «Про власність» набув право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володів ним. Передбачених законом підстав для не визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості в судовому порядку не має.
У той ж час, суд вважає, що товарна біржа «Катеринославська» є неналежним відповідачем у справі, оскільки не є стороною угоди. 
За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Відповідно до заяви представника позивача суд не здійснює розподіл судових витрат і залишає їх за позивачем.
Керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 263-265, 268, 280, 352, 354 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В:
задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 06 серпня 1997 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за умовами якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбав трикімнатну квартиру, загальною площею 73.3 кв.м, житловою площею 50,3 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований на товарній біржі «Катеринославська» ІНФОРМАЦІЯ_1 за реєстраційним номером 005/ 060-Н.
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товарної біржі «Катеринославська» про визнання правочину дійсним. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем на заочне рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк – не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідачі: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 .
Товарна біржа «Катеринославська», ЄДРПОУ 23364874, місцезнаходження: 49006, м. Дніпро, пр. Лесі Українки, 49.
Повне судове рішення складено 09 липня 2026 року.

Суддя:           О.  В.  Колочко