Справа № 343/1931/25 
Провадження № 22-ц/4808/1088/26 
Головуючий у 1 інстанції Керніцький І. І. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої   Томин О.О.,
суддів:   Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Креховецької Надії Миколаївни на рішення Долинського районного суду від 30 березня 2026 року, ухвалене в складі судді Керніцького І. І. в м. Долині, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.
В обґрунтування позову зазначила, що з 16.02.2007 по 17.12.2008 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після фактичного припинення шлюбу син проживає разом з матір`ю. На даний час навчається у Міжнародному університеті логістики та транспорту у м. Вроцлаві (Республіка Польща) на стаціонарній формі навчання за спрямуванням «логістика»; період навчання: з 01.10.2024 по 30.09.2027.
У Республіці Польща ОСОБА_3 проживає у студентському гуртожитку «Слєнжак», вартість проживання складає 900 злотих на місяць. Крім цього, позивачка щоквартально несе витрати на оплату навчання сина у сумі 2550 злотих та змушена постійно оплачувати синові навчання на мовних курсах з англійської та польської мови у сумі 1700 злотих.
Крім того, ОСОБА_3 потребує лікування, оскільки у нього наявний поліп жовчного міхура, а в лівому шлуночку серця виявлено додаткову хорду.
Отже, проживання сина у м. Вроцлаві Республіки Польща, оплата за навчання, надання коштів на харчування, придбання підручників та канцелярських товарів, оплата проїзду з/до навчального закладу тощо є дороговартісними, у зв`язку з чим матеріальне становище позивачки значно погіршилося.
Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча зобов`язаний це робити. Повнолітній син перебуває на повному утриманні матері. Однак, вона не може забезпечити сина самостійно.
Відповідач ОСОБА_2 є працездатним, офіційно працевлаштований в Чеській Республіці, а отже має можливість надавати грошову допомогу на утримання сина, який навчається.
З огляду на викладене, просила стягувати із відповідача ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 12 000 грн щомісячно та понесені судові витрати.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Долинського районного суду від 30 березня 2026 року позов задоволено частково. Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень щомісячно. Стягнення аліментів розпочати з 06 жовтня 2025 року і проводити до закінчення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Не погодившись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 – адвокат Креховецька Н. М. подала апеляційну скаргу. Вважає таке рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи.
Вважає, що визначений судом розмір аліментів у сумі 6000 грн щомісячно є необґрунтованим, не підкріплений належним мотивуванням та не відповідає дослідженим у справі доказам. Суд не встановив фактичного розміру щомісячних витрат на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання; не здійснив їх аналізу та не визначив структуру; не співвідніс встановлені обставини із визначеним розміром аліментів; не навів жодного розрахунку, який би свідчив про достатність саме 6000 грн для забезпечення потреб дитини.
Водночас, у матеріалах справи наявні належні та допустимі докази понесених витрат на утримання дитини, зокрема документи (підтвердження бронювання місця у студентському гуртожитку «Слєнжак», довідка про прийняття іноземця на стаціонарне навчання, квитанції про оплату навчання, платіжні інструкції про оплату курсів з англійської мови, студентський квиток, квитанції про оплату курсів польської мови та інших), що підтверджують витрати на навчання, проживання та інші необхідні витрати. Проте суд, визнавши сам факт наявності таких витрат, не здійснив їх належної оцінки, не визначив їх розміру та не пояснив, яким чином ці обставини були враховані при визначенні конкретного розміру аліментів.
З огляду на викладене, вважає рішення суду першої інстанції належним чином не мотивованим.
Вказує, що на відміну від утримання неповнолітньої дитини, після досягнення нею повноліття не застосовуються положення ст. 185 СК України щодо додаткових витрат, а отже всі витрати на навчання, проживання та забезпечення повинні враховуватися при визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 199 СК України. Визначивши розмір аліментів на рівні, який фактично відповідає утриманню неповнолітньої дитини, суд не врахував збільшення фінансового навантаження, пов`язаного з відсутністю можливості компенсації витрат у порядку ст. 185 СК України, що призвело до заниження розміру аліментів. Окрім цього, суд без належного обґрунтування фактично залишив розмір аліментів, який був визначений попереднім рішенням суду у справі № 343/2529/24, незважаючи на те, що при ухваленні зазначеного рішення дитина була неповнолітньою, а відтак існувала можливість стягнення додаткових витрат на її утримання. Таким чином, суд застосував однаковий підхід до різних за своєю правовою природою правовідносин, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права, зокрема ст. 199 СК України. Такий підхід призвів до фактичного зменшення рівня утримання дитини після досягнення нею повноліття, що є недопустимим.
Також суд не встановив зменшення потреб дитини або зміни матеріального становища відповідача. У матеріалах справи наявні належні та допустимі докази офіційного працевлаштування відповідача на території Чеської Республіки, які не були спростовані жодними доказами з його боку.
Однак, суд, визнавши наявність значних витрат на навчання та проживання дитини, а також платоспроможність відповідача, дійшов протилежного за змістом висновку про визначення розміру аліментів у сумі 6000 грн без належного обґрунтування.
А відмова суду у виклику відповідача унеможливила повне з`ясування істотних обставин справи, зокрема його реальної платоспроможності. Висновок суду про неможливість сплати ним більшого розміру аліментів не ґрунтується на досліджених доказах та зроблений за відсутності встановлених обставин, які б підтверджували неспроможність відповідача сплачувати аліменти у більшому розмірі. При цьому, суд не врахував загальновідомі економічні обставини щодо рівня доходів у країні перебування відповідача. Так, відповідно до відкритих загальнодоступних джерел (https://novyny.live/ekonomi/minimalka-v-chekhiyi-iaku-sumu-garantuiut-pratsivnikam-u-2026- rotsi-304401.html), мінімальна заробітна плата в Чеській Республіці з 1 січня 2026 року становить 22 400 чеських крон на місяць, що еквівалентно 47 264 грн за офіційним курсом Національного банку України станом на 30.04.2026. Таким чином, навіть мінімальний рівень доходу у країні перебування відповідача свідчить про його можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж визначено судом. Крім того, у відповідача немає інших утриманців крім сина ОСОБА_4 .
Вважає, що визначений судом розмір аліментів фактично перекладає основний фінансовий обов`язок щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, на матір.
Також зазначає, що судом першої інстанції порушено розумні строки розгляду цієї справи.
Крім того, рішення суду в частині розподілу судових витрат є передчасним, постановленим із порушенням норм процесуального права та підлягає зміні.
Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які ОСОБА_1 планує понести у зв`язку із розглядом справи в апеляційній інстанції, становить 6000 грн.
Просить скасувати рішення Долинського районного суду від 30.03.2026 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати, пов`язані із розглядом справи в апеляційній інстанції.
Позиція інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Згідно з ч. 13 ст. 7, ч. 4 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.
Фактичні обставини справи
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.
Згідно копії Свідоцтва про розірвання шлюбу від 24.01.2012 шлюб між сторонами розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 11 від 2009 року лютого місяця 04 числа (а.с. 13).
Згідно копії Свідоцтва про народження від 10.10.2007 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).
Встановлено також, що відповідно до копії Довідки про прийняття іноземця на стаціонарне навчання від 25.07.2024, студентського квитка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, був прийнятий в період від 01.10.2024 до 30.09.2027 на стаціонарне навчання першого ступеня (бакалаврат), спрямування – Логістика, на платній основі у Міжнародному університеті логістики та транспорту у м. Вроцлаві (Республіка Польща) (а.с. 17-19, 32).
Згідно копій платіжних документів плата за навчання ОСОБА_6 становить по 2550,00 польських злотих за квартал (а.с. 20-23, 36-37).
Відповідно до копії Довідки Міжнародного університету логістики та транспорту у м. Вроцлаві від 25.07.2024 підтверджено бронювання місця в студентському гуртожитку «Сленжак» у м. Вроцлаві з 01.10.2024 по 30.06.2025 на ім`я ОСОБА_7 . Загальна сума: 900 злотих * 9 місяців = 8100 злотих (а.с. 15-16).
Згідно копій медичних документів від 23.07.2025, виданих ТОВ «Лікувально-діагностичне підприємство «Джерело», у ОСОБА_3 наявні: поліп жовчного міхура; додаткова хорда в середній третині лівого шлуночку (а.с. 34, 35).
За змістом копії Довідки № 000000333 від 11.10.2024 ОСОБА_1 працює вчителем географії, бібліотекарем (Яворівська гімназія) в Управлінні освіти Долинської міської ради. За 2023 рік її заробітна плата становила 188 550,42 грн (а.с. 14).
Згідно перекладеної з чеської мови на українську Довідки про трудову діяльність ОСОБА_8 працює в Чеській Республіці в будівельній компанії інженера Томаша Мілера (а.с. 33).
За змістом копій свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с. 27-30), витягу з реєстру про право власності (а.с. 31) ОСОБА_2 у 2024 році отримав у спадщину 1/2 частки квартири, житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку в м. Долина Калуського району Івано-Франківської області.
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітній ОСОБА_5 має вік, який перевищує 18, але є меншим 23 років, навчається на стаціонарній, платній основі навчання у Міжнародному університеті логістики і транспорту у Вроцлаві, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги батьків. Дані щодо неможливості надання допомоги сину батьком у матеріалах справи відсутні.
Судом взято до уваги, що навчальний заклад в якому навчається син сторін є територіально віддаленим від місця його місця проживання. Однак, стороною позивача не надано жодних доказів на підтвердження понесення позивачкою витрат на проїзд сина, на купівлю йому підручників та канцелярських товарів. А аліменти в розмірі 12 000 грн є необґрунтованими, оскільки те, що третя особа навчається і мати сплачує за її навчання, не означає що й батько може сплачувати такий розмір аліментів в силі своїх доходів. Розмір аліментів не може бути завідомо непосильним для платника та призводити до накопичення заборгованості.
Тому суд вважав вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 6000 грн щомісячно з 06.10.2025 і до закінчення сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
Однак. апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.
Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 СК України).
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів таких, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для забезпечення життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Наведеному відповідають і роз`яснення, надані в пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, практика Верховного Суду, зокрема, в постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21).
Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2 ) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Судом встановлено, що повнолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжує навчання у Міжнародному університеті логістики та транспорту у м. Вроцлаві (Республіка Польща) на стаціонарі, на платній основі; проживає у студентському гуртожитку «Слєнжак» у м. Вроцлаві. А отже перебуває у статусі студента, який потребує утримання.
Натомість, матеріалами справи стверджено, що його батько – ОСОБА_2 працює в Чеській Республіці в будівельній компанії; у 2024 році отримав у спадок 1/2 частки квартири, житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку в м. Долина Калуського району Івано-Франківської області. Даних про наявність в нього інших утриманців чи відсутність можливості сплачувати аліменти матеріали справи не містять. Доказів скрутного матеріального становища відповідача, що унеможливлює утримання ним свого повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, суду також не надано. І представником відповідача в суді першої інстанції такі факти не заперечено.
Отже, відповідач має реальну можливість надавати сину матеріальну допомогу на період навчання.
Щодо розміру такої допомоги, апеляційний суд зазначає наступне.
Як зазначено, зокрема, в постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21), обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Відповідно до наявних у справі доказів вартість навчання у Міжнародному університеті логістики та транспорту у м. Вроцлаві (Республіка Польща) становить по 2550,00 польських злотих за квартал; вартість проживання в студентському гуртожитку «Слєнжак» у м. Вроцлаві становить: 900 злотих * 9 місяців = 8100 злотих.
Отже, з урахуванням вказаних сум, покладення обов`язку з утримання дитини на обох батьків, суд вважає за доцільне стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 8500 грн щомісячно.
При цьому, матеріалами справи доведено, що батько – ОСОБА_2 має можливість надавати сину матеріальну допомогу на період навчання згідно вимог ст. 199 СК України. Стороною відповідача такі факти не спростовано і не заперечено. А твердження представника відповідача в суді першої інстанції, що її довіритель може сплачувати тільки 3000,00 грн щомісячно таких аліментів, нічим не підтверджені та не обґрунтовані.
Натомість, суд першої інстанції не встановив фактичного розміру щомісячних витрат на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Разом з тим, колегія суддів не вважає доведеними вимоги позивачки про стягнення 12 000,00 грн з вирахуванням 1/4 частини мінімальної заробітної плати в Чеській Республіці з 1 січня 2026 року, оскілки такої вимоги щодо розміру аліментів у твердій грошовій сумі на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, законом не передбачено. А розмір таких аліментів визначається, виходячи з вартості навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо.
Оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, є підстави для зміни судового рішення.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Щодо суті апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного, на підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Долинського районного суду від 30 березня 2026 року в частині суми стягнення аліментів змінити, стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень щомісячно. В решті рішення суду залишити без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до положень частини першої ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 вказаної статті передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Так, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, а також те, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути судовий збір за подання позову в дохід держави в сумі 1211,20 грн.
А зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги, а також те, що апелянтка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в дохід держави в сумі 1816,80 грн.
Щодо посилань апелянтки на те, що рішення суду від 30.03.2026 в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу є передчасним, постановленим із порушенням норм процесуального права та підлягає зміні, то додатковим рішенням Долинського районного суду від 11.05.2026 задоволено заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Креховецької Надії Миколаївни про стягнення судових витрат та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 такі судові витрати в розмірі 4500,00 грн.
Колегія суддів відмічає, що додаткове рішення не може існувати окремо від первісного (основного) рішення.
Аналогічні висновки наведено у постановах Верховного Суду від 19 квітня 2018 року у справі № 923/631/15, від 23 січня 2020 року у справі № 910/20089/17, від 17 квітня 2023 року у справі № 160/2282/19, від 30 травня 2023 року у справі № 160/6648/20, від 08 червня 2023 року у справі № 560/18155/21.
Однак, апеляційний суд погоджується із стягненням таких витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції і підстав для перерозподілу таких витрат колегія суддів не вбачає.
Згідно вимог пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому судове рішення у цій справі в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Креховецької Надії Миколаївни задовольнити частково.
Рішення Долинського районного суду від 30 березня 2026 року в частині суми стягнення аліментів та судового збору змінити. Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. щомісячно.
Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований у АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп. судового збору за подання позову.
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстрований у АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави 1816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) грн 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:         О. О. Томин
Судді:         І. В. Бойчук
О. В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 22 липня 2026 року.