КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Апеляційне провадження № 33/824/3499/2025
Справа № 359/4487/25
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Ящук Т.І., за участю секретаря судових засідань Слив`юк С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Пителя Миколи Степановича на постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2025 року 
про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця, РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
встановив:

Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.; стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою суду, ОСОБА_1 вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство, завдавши їй удар по обличчю та штовхаючи, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному здоров`ю, а тому в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.
Не погоджуючись із зазначеною постановою, захисник ОСОБА_1 - адвокат Питель М.С. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, провадження у справі - закрити за пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначив, що ОСОБА_1 не вчиняв домашнього насильства відносно своєї колишньої дружини, що підтверджується відсутністю доказів, які свідчать про заподіяння потерпілій шкоди.
Захисник стверджує, що розглядаючи цю справу по суті, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства, відхиливши як доказ протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, складеного 12 квітня 2025 р. о 17:45 год. капралом поліції Пінчук К.О. за заявою ОСОБА_1 щодо неправомірних та насильницьких дій стосовно нього, які були вчинені ОСОБА_2 .
Крім цього, помилковість висновків також полягає в тому, що потерпіла проходить державну службу в батальйоні патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції в Київській області Департаменту патрульної поліції, як і свідок, яка була допитана в судовому засіданні, та не враховано, що протокол про адміністративне правопорушення теж був складений поліцейськими з батальйону патрульної поліції у м. Борисполі.
Зауважує, що виклик поліції та подальше висунення ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні домашнього насильства ґрунтується на тривалому конфлікті з потерпілою ОСОБА_2 щодо поділу майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності обох, оскільки було придбане за час шлюбу, а також на відмові ОСОБА_1 від задоволення вимоги ОСОБА_2 , адресованої йому, щодо повної відмови від належної йому частки.
Суд першої інстанції також порушив норми процесуального права, оскільки постанова не була проголошена в день розгляду справи, а її копія не була вручена або надіслана ОСОБА_1 та захиснику протягом трьох днів, включно до дня подання апеляційної скарги.

17 червня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшли заперечення потерпілої ОСОБА_2 проти апеляційної скарги, в яких вона просить залишити її без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін.
Обґрунтовуючи доводи заперечень, потерпіла зазначає, що вина ОСОБА_1 підтверджується її поясненнями, поясненнями свідка, формою оцінки ризиків, поясненнями «кривдника», відеозаписами з нагрудної камери патрульного поліцейського, а також долученими після надходження до суду протоколу про адміністративне правопорушення відео-, аудіозаписами і фотознімками з мобільного телефону.
Зазначає, що письмові пояснення ОСОБА_1 щодо того, що він не чіпав потерпілу, спростовується фрагментом з відеозапису її мобільного телефону, на якому відображається період, коли вона лежала на сходовому майданчику у своєму під`їзді, а ОСОБА_1 в той момент сказав, що він її «просто обняв».
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини - заподіяння ОСОБА_1 потерпілій ОСОБА_2 домашнього насильства психологічного та фізичного характеру шляхом висловлення в її сторону нецензурної лайки, образ і нанесення удару по обличчю - узгоджуються з наданими поясненнями потерпілої, поясненнями свідка ОСОБА_3 , відеозаписом нагрудної камери відеореєстратора № 475475.
Крім цього, пояснення потерпілої та свідка повинні братися рівномірно до уваги з іншими доказами й отримати оцінку з боку суду, що було дотримано в суді першої інстанції, а тому доводи апеляційної скарги стосовно недостовірності цих пояснень необґрунтовані, що підтвердив суд першої інстанції у своїй постанові.
Долучений до матеріалів справи відеозапис ОСОБА_1 , на думку потерпілої ОСОБА_2 , є недостовірним доказом, оскільки він є фрагментований, тобто відображає лише частини події, про що свідчить початок відеозапису, на якому потерпіла кричить «Що ти мені зробив? Вирвав вухо». Цій події, стверджувала потерпіла, передувала подія вчинення відносно неї домашнього насильства. Також зауважила, що цим же відеозаписом підтверджується те, що вона не заподіювала ОСОБА_1 жодної форми фізичного насильства.
Наголошує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, надавши негативну доказову оцінку фотознімкам ОСОБА_1 , форми оцінки ризиків та протоколу прийняття заяви особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо неправомірних дій ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , оскільки на підставі пояснень обох, які були надані в суді першої інстанції, ОСОБА_1 самостійно порвав вищезазначені документи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, додатково пояснивши, що викладений в оскаржуваній постанові висновок суду про те, що він вчинив відносно потерпілої «умисні дії фізичного характеру, які полягали у штовханні та удару по обличчю, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному здоров`ю», не відповідає фабулі протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки там такої фрази немає.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - Питель М.С. підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, додатково пояснивши, що матеріали справи не містять слідів від ударів та побоїв на тілі потерпілої, що вказує на відсутність об`єктивної сторони адміністративного правопорушення. Водночас, протокол про адміністративне правопорушення та форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства не можуть мати самостійного доказового значення, оскільки поліцейські зобов`язані їх складати щоразу після прибуття на місце події адміністративного правопорушення. 
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 заперечила проти доводів та вимог апеляційної скарги, просила відмовити в її задоволенні, постанову суду першої інстанції - залишити без змін, додатково пояснивши, що, перебуваючи в під`їзді № 3 за адресою: АДРЕСА_2 , вона почала кричати протягом 15 секунд після того, як ОСОБА_1 її вдарив і в цей момент вони перебували біля дверей свідка ОСОБА_3 . Дитина ОСОБА_3 була очевидцем цих подій.
В судовому засіданні свідок капрал поліції ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 побачила вже після прибуття екіпажу поліції на місце події. Пояснень у ОСОБА_1 не відбирала, а склала лише форму оцінки ризиків, яка заповнюється зі слів потерпілої від домашнього насильства особи шляхом постановки запитань і наданням цією особою відповіді на поставлені запитання «так» або «ні». Після прибуття на місце події бачила, що ОСОБА_2 мала почервоніле обличчя і була заплакана, слідів від ударів чи побоїв не помітила. Повідомила, що раніше проходила службу в поліції разом з потерпілою, в одній роті. Що стосується заяви ОСОБА_1 про вчинення ОСОБА_2 відносно нього насильницьких дій, то пояснила, що цю заяву передала командиру, в подальшому почала складати форму оцінки ризиків. Коли вона повинна була доставити заяву до районного відділку, командир повідомив її, що ОСОБА_1 порвав заяву, у зв`язку з чим не було що реєструвати у відділенні поліції, відповідно, відпали підстави для складання протоколу за цією заявою. Слідів від ударів, побоїв на тілі ОСОБА_2 свідок не бачила, було лише почервоніння на обличчі і бачила, як вона плакала.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника Пителя М.С., потерпілої ОСОБА_2 , показання свідка капрала поліції ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи за протоколом про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні об`єктивні докази, які би підтверджували використання ОСОБА_1 саме нецензурної лексики в бік потерпілої, водночас, пояснення самої ОСОБА_2 мають суб`єктивний характер та не підкріплені ані аудіо-, відеозаписами, ані показами свідка, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_1 відносно потерпілої психологічного насильства.
Проте, вина ОСОБА_1 у вчиненні фізичного насильства відносно ОСОБА_2 підтверджувалася наявними у справі доказами.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду в частині визнання доведеним вчинення ОСОБА_1 фізичного насильства з таких підстав.

Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Суд, відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідальність за частиною першою статті 173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, полягає у вчиненні діяння (дії або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), що призвело до заподіяння шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.
З наведеного випливає, що обов`язковими ознаками об`єктивної сторони даного правопорушення є діяння (будь-які дії фізичного, психологічного чи економічного характеру, в тому числі погрози та образи), його шкідливі наслідки (спричинення фізичної або психічної шкоди здоров`ю потерпілого) та причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Відповідно до пунктів 3, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь, зокрема:
психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;
фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
З аналізу вищенаведених норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією частиною першою статті 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння, зокрема, фізичного або психологічного характеру призвели до фізичної або психологічної шкоди потерпілого.
Для правильної кваліфікації дій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності з підстав передбачених частиною першою статті 173-2 КУпАП, факт порушення вказаних прав повинен бути відображений у протоколі про адміністративне правопорушення, а також підтверджуватися іншими фактичними даними.
Отже, обов`язковими елементами складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, є умисні дії/бездіяльність та наявність наслідків їх вчинення, зокрема у виді завдання шкоди фізичному або психологічному здоров`ю потерпілого.
Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
Водночас, під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію, несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.
Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.
Згідно з ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, в тому числі суть адміністративного правопорушення та нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.
При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.
Тобто, у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення по даній категорії справи повинні бути чітко відображені не тільки прояви домашнього насильства, а й наслідки у вигляді заподіяної фізичної або психологічному шкоди.
Згідно з положеннями КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому, суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, та у будь-який спосіб конкретизувати пред`явлене посадовою особою адміністративне обвинувачення, оскільки це суперечить загальним засадам судочинства, які передбачені ст. 129 Конституції України, та буде порушено право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на захист.
Відповідно до рішень Європейського Суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії»), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що поліцейським взводу 1 роти 3 батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції рядовим поліції Сичем Микитою Юрійовичем складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 991092 відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 173-2 КУпАП.
Із вказаного протоколу вбачається, що 12 квітня 2025 року о 17:00 год. за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 вчинив стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, що проявилося у нецензурній лайці, образах та нанесенні удару в обличчя, чим вчинив адміністративне правопорушення за частиною першою статті 173-2 КУпАП.
Поліцейським було заповнено форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 12 квітня 2025 року за результатами опитування ОСОБА_2 , яка на запитання поліцейського відповіла наступним чином:
«1. Раніше кривдник погрожував застосовувати або застосовував зброю чи інші предмети, які можуть спричинити шкоду життю та здоров`ю постраждалої особи або дітям? - «Так»;
2. Кривдник погрожував вбити постраждалу особу або дітей? - «Так»;
3. Постраждала особа допускає, що кривдник може спробувати вбити її або дітей? - «Так»;
4. Раніше кривдник душив постраждалу особу, або передавлював їй горло, або намагався це зробити? - «Так»;
5. Раніше кривдник застосовував фізичне насильство, яке спричинило тілесні ушкодження середнього або тяжкого ступеня? - «Так;
6. Протягом останнього року застосовувався до кривдника терміновий заборонний припис? - «Ні»;
7. Кривдник має зброю та/або може її легко дістати і застосувати? - «Так»;
9. Кривдник висловлював намір або намагався вчинити самогубство? - «Ні»;
10. Кривдник залякував, переслідував постраждалу особу або дітей чи погрожував їй/їм? - «Так»;
11. Кривдник нападав на постраждалу особу або дітей за межами домашнього середовища? - «Так»;
12. Кривдник утримував постраждалу особу або дітей проти її/їх волі в певному місці або будь-яким іншим чином обмежував свободу, у тому числі свободу в спілкуванні? - «Так»;
13. Поведінка кривдника вплинула на безпеку постраждалої особи та дітей? - «Так»;
14. Кривдник має алкогольну залежність або зловживає алкогольними напоями? - «Ні»;
15. Кривдник має наркотичну залежність або зловживає наркотичними речовинами? - «Ні»;
16. Раніше кривдник погрожував вбити, вбив домашню або іншу тварину або завдав їй навмисної шкоди? - «Так»;
17. Кривдник раніше вчиняв відносно постраждалої особи: 1) фізичне насильство; 2) психологічне насильство; 3) економічне насильство;4) сексуальне насильство? - «Так»;
…. 27. Щось ще змушує постраждалу особу турбуватися про безпеку? - «Так».
Якщо так, що саме турбує постраждалу особу? - «Безпека дитини, особиста безпека».
Крім цього, у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 12 квітня 2025 року є рядок «Зауваження поліцейського уповноваженого підрозділу поліції щодо будь-яких інших чинників/обставин, які підвищують, знижують рівень загрози життю та здоров`ю постраждалої особи», у якому поліцейський зробив відмітку, що під час спілкування у постраждалої було виявлено психологічний стрес.
Рівень небезпеки кваліфіковано, як високий, з огляду на що рядовий поліції ОСОБА_5 видав терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 12 квітня 2025 року серії АА № 436431, строком до п`яти діб, починаючи з 19:30 год. 12 квітня 2025 року до 19:30 год. 17 квітня 2025 року. Підставою видачі цього припису слугувало вчинення домашнього насильства, а саме: 12 квітня 2025 року о 17:00 год. за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно постраждалої ОСОБА_2 . ОСОБА_1 було заборонено входити і перебувати в місці проживання (перебування) постраждалої особи, а також в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.
Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення або таке, що готується, від 12 квітня 2025 року, складеного інспектором 2 взводу 3 роти батальйону патрульної поліції у м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Панасюком О.С., ОСОБА_2 пояснила, що 12 квітня 2025 року, біля 3 під`їзду за адресою: АДРЕСА_2 , вона зайшла до під`їзду і до неї підбіг її колишній чоловік ОСОБА_1 , який є діючим військовослужбовцем ОКПП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », ударив її по обличчю і притиснув до сходів. Потім почав фіксувати її подальші дії на свій мобільний телефон, а вона - кликати на допомогу, в результаті чого вибігла мешканка 1-го поверху. Вказувала, що фізичне насильство застосовувалося у вигляді «вдаряння» по обличчю, дані дії вже були, а також погрози вбити, якщо вона почне відносини з іншими чоловіками. Тілесні ушкодження були заподіяні у вигляді ляпасів, стусанів по обличчю, до закладу охорони здоров`я не зверталася. Мотиви нетерпимості полягали у ревнощах, які ведуть до неконтрольованої агресії. Очевидцем події, вказувала потерпіла, була її сусідка ОСОБА_6 та її донька, яка була злякана почутими криками потерпілої.
Згідно з поясненнями ОСОБА_1 від 12 квітня 2025 року, приблизно о 17:00 год. за адресою: АДРЕСА_2 , він приїхав для відвідування свого сина ОСОБА_7 , попередньо домовившись з його матір`ю - ОСОБА_2 , повідомивши її про його приїзд о 15:33 год. В месенджері він також поінформував потерпілу, щоб до кінця лютого (квітня) місяця 2025 року матір потерпілої ОСОБА_8 покинула їхню спільну квартиру. У подальшому він прибув до будинку на АДРЕСА_2 , проте йому зателефонувала матір потерпілої та почала погрожувати і використовувати ненормативну лексику, повідомивши, що з`їжджати нікуди не буде. Через деякий час прибула сама потерпіла і почала агресивно себе вести, ініціювала бійку, проте після уникнення її ударів він відійшов, а вона почала кричати з першого поверху будинку, вийшла її колега-поліцейська та почала погрожувати йому поліцією, викликала поліцію і повідомила, що потерпіла та її колега також поліцейські і що в нього будуть великі проблеми.
За поясненнями ОСОБА_2 від 12 квітня 2025 року, 12 квітня 2025 року о 17:00 год. вона приїхала за адресою: АДРЕСА_2 , двері під`їзду відкрили їй дівчата (мешканки під`їзду) десяти років. В той момент, коли вона піднялася на перший поверх, до неї підбіг її колишній чоловік - ОСОБА_1 , офіцер прикордонної служби ОКПП « ІНФОРМАЦІЯ_2 », ударив її по обличчю, точніше у праву щоку, притиснув до східців, а вона почала кликати на допомогу, водночас, ОСОБА_1 дістав свій телефон та почав фіксувати її подальші дії. На крики вибігла мешканка першого під`їзду ОСОБА_6 , донька якої відкрила потерпілій двері під`їзду. Остання перелякалася від почутих криків, після чого ОСОБА_6 викликала «102» із власного телефону. Стверджувала, що ОСОБА_1 неодноразово вчиняв дії подібного характеру відносно потерпілої і в присутності їхнього спільного сина - ОСОБА_7 , заподіюючи їй психологічне та фізичне насильство; такі дії мотивовані тим, що 12 квітня 2025 року вона не дала на його вимогу сина, який у той час зі своєю бабусею перебував удома і обідав. До цього моменту перешкод з її боку в зустрічах батька з сином не було, але після дзвінків з погрозами в її сторону вона наказала своїй мамі до її приїзду сина не виводити до ОСОБА_1 .
Згідно з поясненнями ОСОБА_3 , 12 квітня 2025 року вона знаходилася за адресою: АДРЕСА_4 , і приблизно о 17:00 год. почула крики про допомогу. Попередньо розуміла, що кричала жінка. Увійшовши до під`їзду першого поверху вона побачила особу чоловічої статі в балаклаві, який наносив удари дівчині, яка стояла поряд. Вона одразу підбігла ближче і побачила ОСОБА_2 , колегу, з якою вона разом працює. Крики були чути сусідам та її доньці, яка злякалася і вибігла з під`їзду, де стояла раніше. Після того, як вона намагалася заспокоїти чоловіка, викликала зі свого телефону поліцію для з`ясування усіх обставин. Особою, яка перебувала поруч з ОСОБА_2 , виявився її колишній чоловік.
З відеозапису нагрудної камери патрульного поліцейського № 475475 вбачається, що на пропозицію патрульного поліцейського потерпіла відмовилася від виклику екстреної медичної допомоги (00:07:46-00:08:08), а на зауваження поліцейського, що йому потрібно повідомляти про причини звернення за медичною допомогою, потерпіла сказала «панічна атака» (00:08:09-00:08:10).
Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, в частині вчинення ним відносно ОСОБА_2 фізичного насильства, не відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, оскільки в протоколі не зазначено про те, що внаслідок дій ОСОБА_1 була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої. 
Отже, викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, тому суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення.
Матеріали справи також не містять доказів спричинення потерпілій шкоди її фізичному здоров`ю, тобто суспільно шкідливих наслідків, саме з настанням яких диспозиція зазначеної норми пов`язує підстави для притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення.
Із вказаних підстав апеляційний суд погоджується з доводами сторони захисту в частині недоведеності факту вчинення домашнього насильства, зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів, що свідчать про спричинення потерпілій шкоди її фізичному здоров`ю. Відповідним чином, заперечення потерпілої проти доводів апеляційної скарги у цій частині є необґрунтовані, адже відповідно до відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського № 475475, потерпіла відмовилася від екстреної медичної допомоги, патрульні поліцейські також не побажали викликати лікарів з метою фіксації наслідків вчинення фізичного насильства у вигляді ударів та побоїв, які, за твердженням потерпілої, наніс їй ОСОБА_1 , хоча спричинення шкоди фізичному здоров`ю потерпілої від домашнього насильства особи, а також встановлення причинно-наслідкового зв`язку їх заподіяння, мають істотне доказове значення при вирішенні питання про наявність чи відсутність об`єктивної сторони адміністративного правопорушення.
Крім цього, між поясненнями потерпілої ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 є суттєві протиріччя, оскільки як при оформленні матеріалів справи про адміністративне правопорушення, так і в судовому засіданні, потерпіла пояснила, що ОСОБА_1 підбіг до неї, коли вона входила до під`їзду, та коли вона перебувала на східцях, завдав їй удару - ляпас ( один раз) у праву щоку та притиснув до сходів, після чого вона стала кричати (секунд 15) та на крик вийшла сусідка. Разом з тим, свідок ОСОБА_3 пояснила, що почула крики жінки та виглянула у дверне вічко і побачила, як чоловік наносив удари ОСОБА_2 , перебуваючи на сходовому майданчику.
У свою чергу, пояснення свідка ОСОБА_3 суперечать відеозапису з мобільного телефону ОСОБА_1 (диск № НОМЕР_2 ), з якого вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово намагається завдати удару ногою по ОСОБА_1 , та в цей період часу вони сваряться з приводу квартири, а в момент виходу свідка з квартири на сходовий майданчик ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 стояли один навпроти одного і сварились між собою. 
Дослідивши технічний запис судового засідання в суді першої інстанції, апеляційний суд також встановив, що при допиті суддею місцевого суду свідка ОСОБА_3 , вона пояснила, що деякий час була очевидцем конфлікту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , спостерігаючи за ними у вічко дверей, однак зрештою на запитання судді не змогла дати конкретної відповіді про те, чи заподіював ОСОБА_1 удари ОСОБА_2 .

Доводи потерпілої ОСОБА_2 про те, що факт вчинення ОСОБА_1 відносно неї адміністративного правопорушення за частиною першою статті 173-2 КУпАП підтверджується формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 12 квітня 2025 року і винесенням поліцейським термінового заборонного припису, апеляційний суд відхиляє з таких підстав.
Відповідно до пункту 16 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.
Пунктом 4 частини першої статті 10 цього Закону уповноважених підрозділів органів Національної поліції України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству наділено повноваженнями на винесення термінових заборонних приписів стосовно кривдників.
За змістом частин першої, четвертої та одинадцятої статті 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.
Терміновий заборонний припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівником уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України за результатами оцінки ризиків.
Терміновий заборонний припис виноситься в порядку, затвердженому Міністерством внутрішніх справ України.
Порядок винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01 серпня 2018 р. № 654.
Згідно з пунктом 5 розділу ІІ Порядку № 654 при винесенні припису працівник уповноваженого підрозділу поліції отримує пояснення від кривдника, постраждалої особи (її представника), свідка(ів) (у разі наявності).
Отже, законодавством про запобігання та протидію домашньому насильству передбачено дві підстави для винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису: за заявою постраждалої особи або з ініціативи працівника зазначеного підрозділу. При цьому, нормативно-правове регулювання у сфері запобігання і протидії домашньому насильству чітко пов`язує реалізацію повноважень поліцейським на винесення тимчасового заборонного припису з результатами оцінки ризиків і не передбачає повноважень патрульного поліцейського на встановлення достовірності наданих відповідей. Поліцейський зобов`язаний винести терміновий заборонний припис за результатами наданих потерпілою особою відповідей на поставлені запитання. Зазначене дає підстави вважати, що форма оцінки ризиків і терміновий заборонний припис не є безумовними доказами факту вчинення домашнього насильства, а їх оцінка має здійснюватися при розгляді судом справи про адміністративне правопорушення, у сукупності з іншими доказами, наданими на підтвердження вини особи, яка притягається до відповідальності за адміністративне правопорушення.
Як вбачається з нагрудної камери патрульного поліцейського № 475475 та форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 12 квітня 2025 року, поліцейський оцінив рівень ризику вчинення домашнього насильства «високий», опираючись виключно на відповіді, надані потерпілою на запитання поліцейського.
В судовому засіданні свідок капрал поліції ОСОБА_4 пояснила, що заповнення бланку форми оцінки ризиків від 12 квітня 2025 року здійснювалося зі слів потерпілої від домашнього насильства особи лише шляхом постановки запитань і наданням відповіді на поставлені запитання «так» або «ні».
Оскільки достовірність наданих потерпілою відповідей на запитання, які містилися у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 12 квітня 2025 року, жодним чином не підтверджена під час судових проваджень в суді першої та апеляційної інстанцій, апеляційний суд дійшов висновку, що форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства заповнена, а терміновий заборонний припис виданий, ґрунтуючись на припущеннях, тому не мають вагомої доказової сили при розгляді цієї справи, на що суд першої інстанції не звернув увагу, дійшовши помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні відносно ОСОБА_2 адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд виходить з того, що, правильно встановивши відсутність у справі доказів вчинення ОСОБА_1 відносно потерпілої психологічного насильства, місцевий суд не вказав, якими саме доказами підтверджується факт вчинення фізичного насильства, внаслідок чого дійшов помилкового висновку, вважаючи доведеним факт заподіяння ОСОБА_1 потерпілій удару та побоїв, оскільки зазначена обставина за матеріалами справи про адміністративне правопорушення не знайшла свого підтвердження. Вказане призвело до неправильного вирішення справи по суті та помилкового визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП.
У п. 146 по справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Згідно з п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з урахуванням первісного визначення принципу «поза розумним сумнівом» у справі «Авшар проти Туреччини») доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
За пунктом 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищенаведене та застосовуючи закріплений в статті 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь, - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, не доведена, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2025 року - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, 
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Пителя Миколи Степановича - задовольнити.
Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2025 року у справі № 359/4487/25 - скасувати та прийняти нову постанову:
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 -2 КУпАП, ОСОБА_1 - закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського апеляційного суду Т.І. Ящук