ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2026  м. Дніпро Справа № 912/99/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого (судді-доповідача): Стефанів Т. В., 
суддів: Кошлі А. О., Демчини Т. Ю.,
секретар судового засідання Старина А. С.,
представники сторін в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином,
розглянувши у відкритому судовому засіданні  апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ЯСЕНІВСЬКА" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 14.04.2026 (суддя Коваленко Н. М., повне судове рішення складено 24.04.2026) у справі № 912/99/26
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ПАРК 17", вул. Благодатна, буд. 50, с. Суботці, Кропивницький район, Кіровоградська область, 27444 
до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ЯСЕНІВСЬКА" вул. Центральна, буд. 18, с. Ясинове, Кропивницький район, Кіровоградська область, 27325
про стягнення 39 123,54 грн, зобов`язання повернути земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-ПАРК 17" звернулося до Господарського суду Кіровоградської області із позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ЯСЕНІВСЬКА", у якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за договором оренди землі від 18 травня 2010 року (із змінами, внесеними додатковою угодою від 06 квітня 2015 року) за період з 01 січня 2022 року по 20 липня 2025 року (включно) в сумі 39 123,54 грн, в тому числі основний борг - 32 588,82 грн, інфляційні втрати - 4 900,48 грн, 3 відсотки річних - 1 634,24 грн; а також зобов`язати відповідача повернути на користь позивача земельну ділянку площею 3,99 га з кадастровим номером 3520584500:02:000:0011.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 травня 2010 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та СТОВ "Агрофірма Ясенівська" (орендар) було укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 3,99 га з кадастровим номером 3520584500:02:000:0011. 05 грудня 2017 року право власності на зазначену земельну ділянку перейшло до ТОВ "АГРО-ПАРК 17" на підставі договору міни. Відповідач не сплатив орендну плату за користування земельною ділянкою за період з 01 січня 2022 року по 20 липня 2025 року, внаслідок чого утворилася заборгованість. Строк дії договору оренди землі закінчився 20 липня 2025 року, проте відповідач земельну ділянку не повернув.
Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 14.04.2026 позовні вимоги задоволено частково. Зобов`язано СТОВ "АГРОФІРМА ЯСЕНІВСЬКА" повернути на користь ТОВ "АГРО-ПАРК 17" земельну ділянку площею 3,99 га з кадастровим номером 3520584500:02:000:0011. Стягнуто з СТОВ "АГРОФІРМА ЯСЕНІВСЬКА" на користь ТОВ "АГРО-ПАРК 17" заборгованість з орендної плати за договором оренди землі від 18 травня 2010 року (із змінами, внесеними додатковою угодою від 06 квітня 2015 року) за період з 01 січня 2022 року по 20 липня 2025 року (включно) в сумі 39 122,09 грн, в тому числі: основний борг - 32 588,82 грн, інфляційні втрати - 4 900,48 грн, 3% річних - 1 632,79 грн, а також 6 656,00 грн судового збору. В решті позову відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що з моменту переходу права власності на земельну ділянку до ТОВ "АГРО-ПАРК 17" на підставі договору міни від 05 грудня 2017 року до нього перейшли усі права та обов`язки попереднього орендодавця за договором оренди землі від 18 травня 2010 року. Суд зазначив, що відповідно до статті 32 Закону України "Про оренду землі" та пункту 40 договору оренди (в редакції додаткової угоди) перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або припинення договору, а сторони не зобов`язані вносити зміни до договору оренди із зазначенням нового власника. Доводи відповідача про необізнаність щодо зміни орендодавця суд визнав безпідставними, оскільки з банківської виписки встановлено, що 13 жовтня 2021 року відповідач здійснив на користь позивача оплати орендної плати за 2019-2021 роки, що спростовує його аргументи про необізнаність. Крім того, позивач направляв відповідачу вимогу від 30 липня 2024 року та претензію від 07 листопада 2025 року, які залишилися без відповіді та задоволення. Суд встановив, що відповідач не сплатив орендну плату за період з 01 січня 2022 року по 20 липня 2025 року в сумі 32 588,82 грн, наданий позивачем розрахунок не заперечив, контррозрахунку не надав. Щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних суд зазначив, що позивачем не заявлялася вимога про стягнення пені, а нарахування за частиною 2 статті 625 ЦК України мають компенсаційний, а не штрафний характер і можуть стягуватися одночасно з пенею, посилаючись на постанови Великої Палати Верховного Суду. Суд здійснив власний перерахунок 3% річних з урахуванням високосного 2024 року та визначив їх розмір у сумі 1 632,79 грн. Щодо повернення земельної ділянки суд встановив, що договір оренди укладено на 15 років та припинив дію 20 липня 2025 року, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач скористався переважним правом на поновлення договору, а тому вимога про зобов`язання повернути земельну ділянку є обґрунтованою, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 липня 2025 року у справі № 910/2389/23.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 14.04.2026 у справі № 912/99/26, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ЯСЕНІВСЬКА" (відповідач) подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 14.04.2026 у справі № 912/99/26 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити апеляційну скаргу відповідача повністю, а також стягнути з позивача ТОВ "Агро-Парк 17" суму сплаченого судового збору.
СТОВ "Агрофірма Ясенівська" вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, неправильно та не повно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що між СТОВ "Агрофірма Ясенівська" (орендар) та ОСОБА_1 (орендодавець) було укладено договір оренди землі від 18 травня 2010 року та додаткову угоду строком на 15 років під 7% річних від нормативної грошової оцінки землі. Апелянт стверджує, що добросовісно виконував свої зобов`язання та має належне підтвердження отримання орендної плати орендодавцем Дудіною Н. А. З 2018 року орендодавець Дудіна Н. А. на підприємство не з`являлась та орендну плату не отримувала, при цьому претензій щодо невиплати орендної плати не надсилала та не заявляла.
Суд, на думку апелянта, фактично проігнорував та не дослідив офіційні повідомлення про власність на земельну ділянку та про направлення підприємству документів про право власності. Також суд проігнорував той факт, що підприємство договір оренди (договори суборенди) з ТОВ "АГРО-ПАРК 17" як з новим власником не укладало, істотні умови договору чи додаткову угоду не погоджувало, акт прийому-передачі землі між відповідачем та позивачем не підписувався. Рахунки про перерахування орендної плати від ТОВ "АГРО-ПАРК 17" до відповідача не надходили.
Апелянт вважає застосування частини 2 статті 625 ЦК України неправильним, оскільки пунктом 14 договору встановлено інший розмір відсотків (пеня). На думку апелянта, договором передбачено розмір процентів на власний розсуд сторін, а пеня як різновид неустойки застосовується виключно у грошових зобов`язаннях та обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення відповідно до частини 3 статті 549 ЦК України. Апелянт посилається на статтю 61 Конституції України та принцип "non bis in idem", стверджуючи, що одночасне стягнення пені та інфляційних втрат і 3% річних є подвійним притягненням до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Апелянт також зазначає, що правила статті 625 ЦК України є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, а суд першої інстанції проігнорував умови пункту 14 договору.
Апелянт наголошує, що суд першої інстанції взагалі не взяв до уваги договір оренди землі, зокрема пункт 14 договору, яким встановлено умови відповідальності за невнесення орендної плати у визначені строки. Апелянт посилається на позиції Верховного Суду щодо пріоритету умов договору, якщо вони не суперечать закону, зазначаючи, що договір є "законом для сторін" відповідно до статті 626 ЦК України, а свобода договору обмежена лише імперативними нормами. Апелянт також посилається на статтю 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частину 2 статті 343 ГК України щодо обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою НБУ.
Апелянт вважає, що позивач не довів факту систематичного порушення відповідачем умов договору оренди земельної ділянки щодо своєчасної сплати орендної плати. Під систематичністю, на думку апелянта, слід розуміти неодноразову (два та більше випадки) несплати орендної плати відповідно до статті 141 ЗК України.
Апелянт стверджує, що договір оренди землі від 18 травня 2010 року закінчився 20 липня 2025 року, проте з огляду на те, що листів-повідомлень по вказаній земельній ділянці від власника на підприємство не надходило в установлені законом терміни, договір оренди є пролонгованим та діючим, посилаючись на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17.
Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не вивчив питання та не надав правової оцінки щодо "права на врожай". Апелянт стверджує, що він обробив земельну ділянку, вніс мінеральні добрива та посіяв озимину, коли договір ще діяв, а врожай до збирання буде у червні-липні. Апелянт посилається на судову практику, згідно з якою врожай належить законному землекористувачеві, та вважає, що суд не вирішив питання щодо дозволу зібрати врожай, оскільки відповідач поніс витрати на посів законно.
Також апелянт зазначає, що йому незрозуміло, з якого розрахунку та на яких підставах суд першої інстанції здійснив стягнення судового збору в сумі 6 656,00 грн з відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-ПАРК 17" подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого заперечує проти апеляційної скарги СТОВ "Агрофірма Ясенівська" та вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду Кіровоградської області від 14 квітня 2026 року - без змін.
Позивач зазначає, що фактичні обставини спору та докази, які містяться у справі, свідчать про те, що власником земельної ділянки з кадастровим номером 3520584500:02:000:0011 є ТОВ "АГРО-ПАРК 17" на підставі договору міни від 05 грудня 2017 року. За обставин переходу права власності від ОСОБА_1 до ТОВ "АГРО-ПАРК 17" між сторонами виникли правовідносини з оренди землі, врегульовані Законом України "Про оренду землі" та договором оренди землі від 18 травня 2010 року. Суд першої інстанції, враховуючи положення частин 1, 4 статті 148-1 ЗК України, дійшов вірного висновку, що при переході права власності на земельну ділянку до іншої особи чинним законодавством не вимагається внесення змін до договорів оренди із зазначенням нового власника.
Доводи відповідача щодо необізнаності про перехід права власності на земельну ділянку до ТОВ "АГРО-ПАРК 17" є безпідставними, оскільки із заключної виписки АТ КБ "Приватбанк" за рахунком позивача за період з 01 січня 2021 року до 31 жовтня 2021 року встановлено, що 13 жовтня 2021 року відповідач здійснив на користь позивача три оплати на суму 93 772 грн кожна з призначенням платежу "Орендна плата за 2019, 2020 за користування зем. ділянками". Крім того, ТОВ "АГРО-ПАРК 17" зверталося до СТОВ "Агрофірма Ясенівська" із вимогою від 30 липня 2024 року та претензією від 07 листопада 2025 року із зазначенням реквізитів банківських рахунків та доданими актами звірки взаєморозрахунків, які залишилися без відповіді та задоволення. Таким чином, відповідач був обізнаний про зміну орендодавця та поінформований про необхідність виконання зобов`язань з виплати орендної плати.
Позивач зазначає, що СТОВ "Агрофірма Ясенівська" не заперечує, що з 2018 року попереднім власником ОСОБА_1 орендна плата не отримувалася, водночас не наводить обставин виконання обов`язку по виплаті орендної плати за 2022-2025 роки та не надає жодних доказів виконання такого обов`язку. Наданий позивачем розрахунок орендної плати за спірний період відповідач не заперечив, контррозрахунку не надав, доказів сплати орендної плати на суму 32 588,82 грн не надав.
Стосовно тверджень відповідача щодо застосування частини 2 статті 625 ЦК України позивач повідомляє, що ним не заявлялася вимога про стягнення пені, в тому числі на підставі пункту 14 договору. Інфляційні втрати і три проценти річних за частиною 2 статті 625 ЦК України та пеня - це різні механізми відповідальності: пеня є штрафною санкцією (неустойкою), тоді як нарахування за частиною 2 статті 625 ЦК України - це компенсація знецінення грошей, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, що дозволяє стягувати їх одночасно. Позивач посилається на постанову Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22.
Щодо тверджень відповідача про пролонгацію договору оренди позивач зазначає, що договір оренди землі від 18 травня 2010 року укладено строком на 15 років та припинив дію 20 липня 2025 року. Оскільки договір укладено до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" (16 липня 2020 року) і зміни до нього після цієї дати не вносилися, поновлення договору здійснюється за правилами, чинними на момент його укладення, відповідно до абзацу 4 розділу IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі". Для поновлення договору необхідно було звернутися до орендодавця із листом-повідомленням разом із проектом додаткової угоди за 90 днів до закінчення строку дії договору. СТОВ "Агрофірма Ясенівська" не надало доказів такого звернення, укладеної додаткової угоди чи судового рішення про визнання укладеною додаткової угоди, а тому договір не поновлено. Позивач посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справах № 313/350/16-ц та № 159/5756/18, від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19, постанову Верховного Суду від 06 лютого 2024 року у справі № 926/2284/22.
Після закінчення строку дії договору СТОВ "Агрофірма Ясенівська" не виконало обов`язок щодо повернення земельної ділянки, а претензія позивача від 07 листопада 2025 року з вимогою повернути земельну ділянку та підписати акт приймання-передачі залишилася без задоволення. Позивач посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 липня 2025 року у справі № 910/2389/23 щодо належного способу захисту порушених прав орендодавця.
Щодо тверджень відповідача про право на врожай позивач зазначає, що відповідач не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту здійснення посіву на спірній земельній ділянці. Договір оренди припинився 20 липня 2025 року, а відповідач стверджує, що посіяв озимину після закінчення договору, тому як сторона, яка допустила порушення зобов`язання щодо вчасного повернення земельної ділянки, не може отримувати переваги від власної неправомірної поведінки. Суд першої інстанції не зобов`язаний вирішувати питання щодо надання дозволу на збирання врожаю, оскільки такі вимоги не були предметом розгляду, а відповідач не позбавлений права на судовий захист шляхом звернення з відповідними вимогами в окремому порядку. 

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Стефанів Т. В. (доповідач), судді - Кошля А. О., Демчина Т. Ю.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2026 апеляційну скаргу залишено без руху. Скаржнику наданий строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання суду доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 900 грн.
На виконання вказаної ухвали від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги та долучення до матеріалів апеляційної скарги витребуваних судом доказів. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ЯСЕНІВСЬКА" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 14.04.2026 у справі № 912/99/26.
Витребувано матеріали справи №912/99/26 у Господарського суду Кіровоградської області.
15.06.2026 матеріали справи надійшли на адресу Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2026 призначено справу № 912/99/26 до розгляду в судовому засіданні на 08.07.2026 об 11 год. 00 хв.
08.07.2026 в судове засідання позивач та відповідач наданим процесуальним правом не скористались та не забезпечили явку в судове засідання повноважних представників.
Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності зазначених представників сторін.
У судовому засіданні 08.07.2026 колегією суддів оголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) у справі.

Встановлені судом обставини справи.
18.05.2010 між Дудіною Надією Аврамівною (орендодавець) та СТОВ "Агрофірма Ясенівська" (орендар) укладено договір оренди землі, за яким орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 3,99 га, що знаходиться на території Михайлівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області. Договір зареєстровано у Державному реєстрі земель 20 липня 2010 року за № 041037900023.
06.04.2025 сторонами укладено додаткову угоду, якою, зокрема, змінено строк дії договору на 15 років, встановлено розмір орендної плати у розмірі 7% від грошової оцінки земельної ділянки, а також доповнено пункт 40 договору положенням про те, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. 20 травня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за СТОВ "Агрофірма Ясенівська" зареєстровано право оренди за записом № 9737174.
05.12.2017 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3520584500:02:000:0011 перейшло до ТОВ "АГРО-ПАРК 17" на підставі договору міни від 05 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Котляренком Ю. І. за реєстровим № 1058.
Відповідно до умов договору оренди орендна плата вноситься у строки з 01.07 до 31.12 кожного року (пункт 11 договору). У разі невнесення орендної плати у визначені строки справляється пеня у розмірі 0,2% несплаченої суми за кожний день прострочення (пункт 14 договору).
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 3520584500:02:000:0011 становила: за 2022 рік - 125 963,98 грн; за 2023 рік - 125 963,98 грн; за 2024 рік - 132 388,14 грн; за 2025 рік - 148 259,60 грн.
30.07.2024 ТОВ "АГРО-ПАРК 17" направило на адресу СТОВ "Агрофірма Ясенівська" вимогу № 30/07/24-АП17-06 про сплату заборгованості з доданим актом звірки взаєморозрахунків, яку відповідач отримав 08.08.2024. 
07.11.2025 позивач направив претензію № 07/11/25-АП-17-04 з вимогою погасити заборгованість та повернути земельну ділянку, яку відповідач отримав 13.11.2025. Обидва звернення залишилися без відповіді та задоволення.
13.10.2021 відповідач здійснив на користь позивача три оплати на суму 93 772 грн кожна з призначенням платежу "Орендна плата за 2019, 2020 за користування зем. ділянками".
Докази сплати відповідачем орендної плати за період з 01.01.2022 по 20.07.2025 у справі відсутні. Відповідач наданий позивачем розрахунок орендної плати за спірний період не заперечив, контррозрахунку не надав.
Зазначені вище обставини стали підставою для звернення позивача до суду, за результатом розгляду прийнято оскаржуване рішення.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Кіровоградської області від 14.04.2026, яким позовні вимоги ТОВ "АГРО-ПАРК 17" до СТОВ "АГРОФІРМА ЯСЕНІВСЬКА" про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 39 122,09 грн (в тому числі: основний борг - 32 588,82 грн, інфляційні втрати - 4 900,48 грн, 3% річних - 1 632,79 грн) та зобов`язання повернути земельну ділянку площею 3,99 га з кадастровим номером 3520584500:02:000:0011 задоволено частково, а також стягнуто 6 656,00 грн судового збору.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив із того, що внаслідок переходу права власності на земельну ділянку до позивача до нього перейшли всі права та обов`язки орендодавця за договором оренди землі, при цьому перехід права власності не є підставою для зміни чи припинення договору оренди. Суд встановив, що відповідач був обізнаний про зміну орендодавця, що підтверджується здійсненням ним платежу на користь позивача, однак у подальшому не виконав обов`язок зі сплати орендної плати за спірний період, а наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростував. Також суд дійшов висновку про правомірність нарахування інфляційних втрат і трьох відсотків річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як способу компенсації майнових втрат кредитора. Крім того, встановивши припинення дії договору оренди у зв`язку із закінченням строку його дії та відсутність доказів його поновлення, суд визнав обґрунтованою вимогу про повернення земельної ділянки.
Апеляційний господарський суд погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. (ст. 13 Закону).
Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. (ст. 14 Закону).
Відповідно до ст. 32 Закону України "Про оренду землі" (в редакції на час набуття позивачем права власності на земельну ділянку) перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Відповідно до п. 40 Договору (в редакції додаткової угоди) перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.
За змістом ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. (ч. 1 - 3 ст. 21 цього Закону).
Частиною 1 ст. 24 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку.
Орендар земельної ділянки зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку. (ч. 2 ст. 25 Закону України "Про оренду землі"). 
Колегія суддів констатує, що після набуття ТОВ "АГРО-ПАРК 17" права власності на спірну земельну ділянку до нього в силу закону перейшли всі права та обов`язки попереднього орендодавця за договором оренди землі. При цьому чинне законодавство не пов`язує перехід прав та обов`язків орендодавця з необхідністю внесення змін до договору оренди, укладення додаткової угоди чи підписання акта приймання-передачі земельної ділянки між новим власником та орендарем.
Колегія суддів зауважує, що відповідач був обізнаний про зміну власника земельної ділянки та нового орендодавця, оскільки ще у жовтні 2021 здійснив оплату орендної плати на користь позивача, а також отримував направлені останнім вимогу та претензію щодо погашення заборгованості. Отже, доводи апелянта про необізнаність щодо переходу права власності обґрунтовано відхилені судом першої інстанції.
Також місцевий господарський суд правильно встановив факт невиконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної сплати орендної плати. Доказів погашення заборгованості за період з 01.01.2022 по 20.07.2025 відповідач не надав, розрахунок позивача не спростував та контррозрахунок до суду не подав. За таких обставин висновок суду про наявність заборгованості у розмірі 32 588,82 грн є законним та обґрунтованим.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування частини другої статті 625 ЦК України. Інфляційні втрати та три проценти річних не є штрафною санкцією чи різновидом неустойки, а становлять передбачений законом спосіб захисту майнового права кредитора та компенсацію наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому вимоги про стягнення пені позивачем у цій справі не заявлялися, а тому посилання апелянта на статтю 61 Конституції України та подвійне притягнення до відповідальності є безпідставними. Суд першої інстанції, перевіривши поданий розрахунок, самостійно здійснив перерахунок трьох процентів річних з урахуванням високосного 2024 та стягнув їх у належному розмірі.
Обґрунтованим є також висновок суду щодо задоволення вимоги про повернення земельної ділянки. Матеріалами справи підтверджено, що строк дії договору оренди закінчився 20.07.2025, а відповідач не довів реалізації свого переважного права на поновлення договору у порядку, визначеному його умовами та законодавством. Відтак після припинення договору оренди у відповідача виник обов`язок повернути земельну ділянку її власнику відповідно до статті 34 Закону України "Про оренду землі", що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.07.2025 у справі № 910/2389/23.
Доводи апеляційної скарги про відсутність додаткової угоди до договору оренди, не підписання акта приймання-передачі, неотримання рахунків на оплату, відсутність систематичного порушення договору, автоматичне поновлення договору оренди, а також щодо права на майбутній урожай і неправильного розподілу судових витрат були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку. Зазначені доводи не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, не підтверджені належними та допустимими доказами, не спростовують встановлених судом обставин справи та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що місцевий господарський суд повно і всебічно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, належним чином дослідив та оцінив наявні у справі докази, правильно застосував норми матеріального права і не допустив порушень норм процесуального права. У зв`язку з цим доводи апеляційної скарги не спростовують законності й обґрунтованості оскаржуваного рішення та не дають підстав для його скасування або зміни.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Скаржник, звертаючись з апеляційною скаргою, не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА ЯСЕНІВСЬКА" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 14.04.2026 у справі № 912/99/26 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 14.04.2026 у справі № 912/99/26 - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 ГПК України.

Повна постанова складена та підписана 13.07.2026.

Головуючий суддя Т. В. СТЕФАНІВ

Суддя А. О. КОШЛЯ

Суддя Т. Ю. ДЕМЧИНА