Справа № 464/7184/25
пр.№ 2/464/361/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.07.2026 м. Львів
Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді – Сабари Л.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

встановив:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, поданим представником Меркуловою В.В., до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.10.2019 у розмірі 45 718,57 грн, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 24.10.2019 ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування, а також підписав паспорт кредиту та заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, погодивши умови кредиту, розмір кредитного ліміту, тип кредитної картки, строк кредитування, кількість, розмір, періодичність платежів та розмір процентів. На підставі укладеного договору, відповідач отримав кредитну картку, а також можливість користуватись кредитним лімітом. Разом з тим, ОСОБА_1 припинив надавати своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку із чим у нього станом на 15.04.2025 утворилась заборгованість у розмірі 45 718,57 грн, з яких: 35 952,40 грн – за тілом кредиту, 9 766,17 грн –за простроченими відсотками, яка підлягає стягненню в судовому порядку.
Від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що договір з позивачем не укладав, а лише підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Вказує, що розрахунок заборгованості не є первинним банківським документом відтак не може підтвердити існування заборгованості за вказаним кредитним договором. Просив суд у задоволені позову – відмовити.
Представником позивача ОСОБА_2 подано відповідь на відзив. Покликається на те, що 24.10.2019 ознайомився та погодився з умовами кредитування шляхом власноручного підписання паспорту кредиту, заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Вказує, що умови та правила надання банківських послуг, в тому числі з умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Зазначає проте, що з розрахунку заборгованості та виписка про рух коштів є належними та допустимими доказами у справі, натомість ОСОБА_1 розрахунок заборгованості не спростовано, контррозрахунок не подано, а судово-економічна експертиза у справі не призначалась. Стверджує, що згідно виписки по рахунку відповідач до певного часу належним чином виконував зобов`язання за кредитним договором, що свідчить про те, що останній знав про умови кредитування та визнав такі. Просила позовні вимоги задовольнити.
Від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшло заперечення на відповідь. Заперечує факт ознайомлення та погодження тарифів банку та інших умов обслуговування. Стверджує, що оскільки роздруківка умов та правил кредиту з сайту могла змінюватись протягом строку кредитування, відтак позивач міг подати до суду таку з найбільш сприятливими для себе умовами. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2025 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 20.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях.
Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У даному випадку застосування конструкції договору приєднання його умови розробляло АТ КБ «ПриватБанк».
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. 
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
При дослідженні доказів, судом встановлено наступне.
24.10.2019 ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування, власноручно підписав паспорт кредиту, анкету-заяву та заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг.
Підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідач погодив наступні умови: відновлювана кредитна лінія до 75 000 грн, строк кредитування – 20 років, процентна ставка 42 % річних, повернення кредиту здійснюється шляхом договірного списання з рахунку клієнта, у т.ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем ц якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту або шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. Розмір мінімального обов`язкового платежу становить 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10 % від заборгованості щомісячно - у разі прострочки, починаючи з 31-го дня прострочення, 100 % від заборгованості щомісячно - у разі прострочки, починаючи з 181-го дня прострочення. За наслідками прострочення виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла за період за який сплачується пеня, від суми несвоєчасного виконання зобов`язання, але не більше 15 % суми простроченого платежу. При невиконанні зобов`язання застосовується процентна ставка ц розмірі 86,4 % річних. 
З огляду на наявні матеріали справи, та те що долучені копії паспорта кредиту, анкети-заяви і заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, є належними та допустимими доказами у даній справі, а відповідач не надав суду доказів проте, що йому як клієнту було відмовлено у наданні оригіналу договору, суд приходить до висновку про те, що у клопотанні відповідача про витребування оригіналу договору у АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити.
Як вбачається з довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 24.09.2025, ОСОБА_3 , як клієнту АТ КБ «ПриватБанк», на підставі укладеного кредитного договору № б/н, надано наступні кредитні картки: НОМЕР_1 від 24.10.2019 термін дії 04/23, тип карти – «Універсальна GOLD».
Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки від 24.09.2025, ОСОБА_1 , на підставі укладеного кредитного договору № б/н, 24.10.2019 встановлено кредитний ліміт у розмірі 50 000 грн, який періодично змінювався, зокрема за період з :
- 24.10.2019 до 02.06.2020 зменшено до 0,00 грн;
- 18.08.2021 до 25.08.2021 збільшено до 38 000 грн;
- 24.10.2024 до 27.01.2025 зменшено до 35 952,40 грн, 
- 02.05.2025 зменшено до 0,00 грн .
Таким чином встановлено, що на підставі укладеного договору про надання банківських послуг від 24.10.2019, відповідач отримав платіжний інструмент – кредитну картку, а АТ КБ «ПриватБанк» надало йому можливість розпоряджатись кредитними коштами в порядку та на умовах, визначених договором, які останні використовував, що підтверджується випискою по рахунку.
Водночас встановлено, що зобов`язання, взяті на себе за укладеним договором, щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом та відсотками, ОСОБА_1 не виконував належним чином.
Згідно з наданим позивачем розрахунком у ОСОБА_1 станом на 22.09.2025 утворилась заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.10.2019 у розмірі 45 718,57 грн, з яких: 35 952,40 грн – заборгованість за тілом кредиту, 9 766,17 грн – заборгованість за простроченими відсотками.
Не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи покликання відповідача в частині неукладеності кредитного договору між сторонами та неознайомлення останнього з його умовами. 
Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 623/99/17 прийшов до висновку, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
Відповідно до відомостей з розрахунку заборгованості за договором № н/б від 22.09.2025, відповідач періодично здійснював на користь АТ КБ «ПриватБанк» платежі на погашення заборгованості (востаннє 25.01.2025) на загальну суму 643 321,29 грн, відтак вказані дії свідчать про визнання ОСОБА_1 умови кредитування та зобов`язань, які виникли у нього у зв`язку з укладенням кредитного договору. 
У суду відсутні обґрунтовані підстави сумніватися в укладенності вказаного кредитного договору відповідачем, його необізнаносі щодо умов такого, тож покликання відповідача про те, що кредитний договір ним не укладався і те, що він не ознайомлювався з його умовами, не знайшли підтвердження в матеріалах справи й оцінюються судом як безпідставні.
Щодо покликання відповідача в частині, що розрахунок заборгованості не є первинним банківським документом відтак не може підтвердити існування заборгованості за вказаним кредитним договором, суд зазначає наступне. 
Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 № 209/3103/21 (61-9710св22) дійшов висновку, що
належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постанова Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Відтак, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що розрахунок заборгованості за договором № б/н від 24.10.2019 та виписка по картці відповідача у сукупності та взаємозв`язку є достатніми для висновку очевидності здійснення операцій саме відповідачем, а тому відповідно до наданого позивачем розрахунку. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаного факту відповідач надано не було. 
Відповідно до анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 24.10.2019, на якій ОСОБА_1 власноруч проставив підпис, відтак був ознайомлений з змістом такої, останній погодився з тим, що зміни до умов та правил вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадках коли в односторонньому випадку внесення змін неможливе, банк повідомляє про внесені зміни шляхом використання визначених умовами та правилами каналів зв`язку. З огляду на наведене, суд відхиляє покликання відповідача в частині мінливості умов та правил надання банківських послуг протягом строку кредитування, а відтак зловжиання такими збоку відповідача.
За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у 45 718,57 грн, з яких: 35 952,40 грн – заборгованість за тілом кредиту, 9 766,17 грн – заборгованість за простроченими відсотками, у зв`язку із чим позов слід задовольнити.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,
ухвалив:

позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.10.2019 у розмірі 45 718 (сорок п`ять тисяч сімсот вісімнадцять) гривень 57 (п`ятдесят сім) копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 22 липня 2026 року.

Учасники справи:
Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуюча Людмила САБАРА