ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2026 року 
м. Київ

cправа № 913/288/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. - головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Лелюх Є. П., 

за участю представників:
позивача - Коваль Л. Л. (адвоката), 
відповідача-1 - Вергелеса І. В. (самопредставництво), 
відповідача-2 - не з`явилися, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 (колегія суддів: Хачатрян В. С. - головуюча, Гетьман Р. А., Россолов В. В.) і рішення Господарського суду Луганської області від 09.02.2026 (суддя Голенко І. П.) у справі
за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"
до: 1) Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), 2) Свердловської міської ради Луганської області

про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог 

1.1. У грудні 2025 року Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (далі - ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк") звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Свердловської міської ради Луганської області про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, а саме: будівлю загальною площею 235,2 м^2, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Довжанськ, вул. Енгельса, 1-А.

1.2. Позовні вимоги ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" обґрунтовані тим, що позивач є власником нерухомого майна, а саме: будівлі загальною площею 235,2 м^2, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Довжанськ, вул. Енгельса, 1-А. Це, як стверджував позивач, підтверджується свідоцтвом про право власності від 28.05.1999 № 58, виданим Виконавчим комітетом Свердловської Ради народних депутатів Луганської області на підставі рішення Виконавчого комітету Свердловської міської ради від 28.05.1999 № 215; рішенням Виконавчого комітету Свердловської міської ради від 28.05.1999 № 215; реєстраційним посвідченням на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, виданим Свердловським міжрайонним бюро технічної інвентаризації від 28.05.1999; балансовою довідкою від 18.11.2025 № 1966/08, відповідно до якої на балансі позивача перебуває об`єкт нежитлової нерухомості - будівля загальною площею 235,2 м^2, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Довжанськ, вул. Енгельса, 1-А. За доводами ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", позивач у 2025 році з метою підтвердження права власності на майно та внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно звернувся до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк".

Однак, як стверджував позивач, державний реєстратор прав на нерухоме майно рішенням від 28.10.2025 № 81574273 на підставі пунктів 1, 2 частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відмовив у проведенні реєстраційних дій щодо внесення інформації про право власності ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 28.10.2025 № 81574273 обґрунтовано тим, що у відповіді Луганської обласної військової адміністрації на запит державного реєстратора прав на нерухоме майно не міститься необхідної інформації для проведення державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна, а саме: підтвердження щодо державної реєстрації до 2013 року за суб`єктом. За таких обставин ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" вважало, що орган державної реєстрації речових прав на нерухоме майно не визнає за позивачем права власності на нерухоме майно. При цьому, як стверджувало ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", у зв`язку з неможливістю підтвердження органом державної реєстрації прав права власності позивача на майно, що викликано неможливістю отримання інформації про підтвердження державної реєстрації права власності від органів бюро технічної інвентаризації в м. Довжанську, які залишилися на тимчасово окупованій територій України, позивач на цей час не може вільно реалізовувати право власності на нерухоме майно. 

2. Короткий зміст судових рішень 

2.1. Рішенням Господарського суду Луганської області від 09.02.2026 у справі № 913/288/25 відмовлено в задоволенні позову ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк".

2.2. Господарський суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", не взяв до уваги доводи позивача про те, що Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) як орган державної реєстрації прав на нерухоме майно не визнає право власності ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк". При цьому суд виснував, що цей спір виник саме з публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор прав на нерухоме майно діяв як суб`єкт владних повноважень, дії якого щодо позивача ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" вважає такими, що порушують його права. Місцевий господарський суд також зазначив, що позивач не погоджується з рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно щодо розгляду заяви ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" із урахуванням положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Однак, за висновком господарського суду першої інстанції, відмова в проведенні державної реєстрації права власності не свідчить про існування спору про право за статтею 392 Цивільного кодексу України. При цьому суд виснував, що матеріали справи спростовують доводи позивача про невизнання або оспорювання Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) як органом державної реєстрації прав на нерухоме майно права власності ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на нерухоме майно. За таких обставин, за висновком господарського суду першої інстанції, позивач у цьому випадку не довів порушень відповідачами своїх прав.

2.3. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 скасовано рішення Господарського суду Луганської області від 09.02.2026 у справі № 913/288/25 та ухвалено нове рішення, яким закрито провадження у справі № 913/288/25.

2.4. Апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення господарського суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, виходив із того, що цей спір виник із публічно-правових відносин, а тому його розгляд належить здійснювати в порядку адміністративного судочинства. За висновком апеляційного господарського суду, господарський суд першої інстанції, встановивши, що цей спір виник із публічно-правових відносин, дійшов неправильного висновку про розгляд справи по суті позовних вимог та про відмову в задоволенні позову ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк". Апеляційний господарський суд із покликанням на пункт 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України зазначив, що в цьому випадку належним є закриття провадження у справі, адже цей спір не може бути вирішений у порядку господарського судочинства. 

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою Східного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 та рішенням Господарського суду Луганської області від 09.02.2026 у справі № 913/288/25, до Верховного Суду звернулося ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" із касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк".

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" зазначає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", звертаючись із касаційною скаргою, покликається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, скаржник зазначає про порушення судами норм процесуального права, що передбачено пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" вважає, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували положення частини 2 статті 16, статті 392 Цивільного кодексу України, частини 3 статті 3, абзацу 1 пункту 3 частини 3 статті 10, пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" і не врахували висновки щодо застосування цих норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 02.04.2025 у справі № 201/9106/24, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, від 23.06.2020 у справі № 909/337/19, від 14.12.2021 у справі № 344/16879/15-ц.

3.4. Крім того, на думку ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частини 3 статті 3, абзацу 1 пункту 3 частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у поєднанні із приписами статті 392 Цивільного кодексу України в питанні щодо можливості захисту права власності, зареєстрованого відповідним органом до 01.01.2013, шляхом визнання права власності на підставі статті 392 Цивільного кодексу України у випадку неотримання з об`єктивних причин інформації та документів на запит державного реєстратора про підтвердження державної реєстрації такого права.

3.5. Скаржник також стверджує, що апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, порушив положення статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки дійшов помилкових висновків про наявність підстав для закриття провадження у справі № 913/288/25. При цьому, за доводами ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", позивач у цьому випадку не оскаржує рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно. ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" стверджує, що державна реєстрація права власності є похідною від правовідносин, що є предметом спору, - визнання права власності. Крім того, ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" покликається на неврахування апеляційним господарським судом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 28.11.2018 у справі № 490/5986/17-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

3.6. Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. При цьому Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вважає правильними висновки господарських судів попередніх інстанцій про те, що цей спір виник із публічно-правових відносин. 

4. Обставини справи, встановлені судами 

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що відповідно до Статуту ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" банк створений рішенням установчих зборів засновників від 28.04.1992 та зареєстрований Національним банком України 26.08.1992 за реєстраційним № 125 із найменуванням: "Український акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (скорочене найменування: "Промінвестбанк України").

4.2. Господарські суди зазначили, що ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (попередня назва "Український акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк") є власником нерухомого майна, а саме: будівлі загальною площею 235,2 м^2, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Довжанськ, вул. Енгельса, 1-А.

4.3. Суди також зазначили, що право власності позивача на об`єкт нерухомості підтверджується такими документами: свідоцтвом про право власності від 28.05.1999 № 58, виданим Виконавчим комітетом Свердловської Ради народних депутатів Луганської області на підставі рішення Виконавчого комітету Свердловської міської ради від 28.05.1999 № 215; рішенням Виконавчого комітету Свердловської міської ради від 28.05.1999 № 215; реєстраційним посвідченням на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, виданим Свердловським міжрайонним бюро технічної інвентаризації від 28.05.1999; балансовою довідкою від 18.11.2025 № 1966/08, відповідно до якої на балансі позивача перебуває об`єкт нежитлової нерухомості - будівля загальною площею 235,2 м^2, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Довжанськ, вул. Енгельса, 1-А.

4.4. Як установили господарські суди попередніх інстанцій, на цей час відповідно до постанови правління Національного банку України від 24.02.2022 № 19 "Про особливості припинення діяльності банків в умовах воєнного стану" триває процедура ліквідації ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк". 

4.5. 25.02.2022 правління Національного банку України прийняло рішення № 90-рш/БТ "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк". Крім того, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 25.02.2022 № 130 "Про початок процедури ліквідації банку" строком із 25.02.2022 до 24.02.2025 включно.

4.6. Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішенням від 18.11.2024 № 1162 "Про деякі питання здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" продовжила строк управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів на строк дії воєнного стану та 6 місяців із дати припинення чи скасування дії воєнного стану в Україні; повноваження ліквідатора ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" продовжено до моменту внесення запису про припинення позивача до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців і громадських формувань.

4.7. Як установили господарські суди попередніх інстанцій, у звіті про оцінку активів ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", що включає 519 одиниць нерухомого майна, в томі 1 у зведеній таблиці на сторінці 21 зазначено про майно з інвентарним номером: 83911, а саме будівлю за адресою: Луганська область, м. Свердловськ, вул. Енгельса, буд. 1-А, дата вводу в експлуатацію - 31.01.1993, загальна площа 235,2 м^2, ринкова вартість станом на дату оцінки 01.04.2022 - 462 900,00 грн.

4.8. Позивач зазначав, що в 2025 році на підставі Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у нього виникла необхідність підтвердження права власності на майно та внесення відповідних відомостей про право власності ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що необхідно для подальшої реалізації майна в ліквідаційній процедурі.

4.9. ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернулося до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно - Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності позивача. 

4.10. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на виконання вимог частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" надіслав до Луганської обласної військової адміністрації запит від 25.09.2025 № 68986617 щодо реєстрації права власності за позивачем на нерухоме майно. 

4.11. Луганська обласна військова адміністрація листом від 29.09.2025 № 3/01.01-22-5093 повідомила Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про те, що до 01.01.2013 державна реєстрація права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна проводилася, зокрема, реєстраторами підприємств бюро технічної інвентаризації в Реєстрі прав власності на нерухоме майно та на паперових носіях (реєстрових книгах і реєстраційних справах). Луганська обласна військова адміністрація також зазначила, що державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, які розташовані в м. Довжанську Луганської області, здійснювалась Комунальним підприємством "Свердловське міжрайонне бюро технічної інвентаризації". Як зазначила Луганська обласна військова адміністрація в листі від 29.09.2025 № 3/01.01-22-5093, за інформацією, що міститься в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: Луганська область, м. Довжанськ, вул. Енгельса, 1-А, зареєстровано за реєстраційним номером майна: 12766401, дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 21.02.2006.

4.12. Господарські суди встановили, що державний реєстратор прав на нерухоме майно рішенням від 28.10.2025 № 81574273 на підставі пунктів 1, 2 частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відмовив у проведенні реєстраційних дій щодо внесення інформації про право власності ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 

4.13. Державний реєстратор прав на нерухоме майно в якості підстав для відмови в державній реєстрації права власності на нерухоме майно зазначив, що згідно з пунктами 1, 2 частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих / отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав, та приймає відповідні рішення. Відповідно до частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ, організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або в разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. 

Державний реєстратор прав на нерухоме майно також зазначив, що у відповіді Луганської обласної військової адміністрації на запит державного реєстратора прав на нерухоме майно не міститься необхідної інформації для проведення державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна, а саме: підтвердження щодо державної реєстрації до 2013 року за суб`єктом. За таких обставин державний реєстратор прав на нерухоме майно з покликанням на частину 8 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" зазначив, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству та поданим / отриманим документам.

4.14. Позивач, вважаючи порушеним своє право власності на об`єкт нерухомого майна та, зазначаючи, що орган державної реєстрації речових прав не визнає право власності ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на об`єкт нерухомого майна, звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, а саме: будівлю загальною площею 235,2 м^2, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Довжанськ, вул. Енгельса, 1-А.

5. Позиція Верховного Суду 

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. 

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке. 

5.3. Предметом позову в цій справі є вимоги ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Свердловської міської ради Луганської області про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, а саме: будівлю загальною площею 235,2 м^2, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Довжанськ, вул. Енгельса, 1-А.

5.4. Позовні вимоги ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" обґрунтовані тим, що позивач є власником нерухомого майна, а саме: будівлі загальною площею 235,2 м^2, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Довжанськ, вул. Енгельса, 1-А. Це, як стверджував позивач, підтверджується свідоцтвом про право власності від 28.05.1999 № 58, виданим Виконавчим комітетом Свердловської Ради народних депутатів Луганської області на підставі рішення Виконавчого комітету Свердловської міської ради від 28.05.1999 № 215; рішенням Виконавчого комітету Свердловської міської ради від 28.05.1999 № 215; реєстраційним посвідченням на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, виданим Свердловським міжрайонним бюро технічної інвентаризації від 28.05.1999; балансовою довідкою від 18.11.2025 № 1966/08, відповідно до якої на балансі позивача перебуває об`єкт нежитлової нерухомості - будівля загальною площею 235,2 м^2, яка розташована за адресою: Луганська область, м. Довжанськ, вул. Енгельса, 1-А. Однак, за доводами ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", державний реєстратор прав на нерухоме майно рішенням від 28.10.2025 № 81574273 на підставі пунктів 1, 2 частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відмовив у проведенні реєстраційних дій щодо внесення інформації про право власності ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За таких обставин ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" вважало, що орган державної реєстрації речових прав на нерухоме майно не визнає за позивачем право власності на нерухоме майно. 

5.5. Господарський суд першої інстанції, розглянувши справу № 913/288/25 по суті позовних вимог, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк".

5.6. Апеляційний господарський суд, переглянувши рішення господарського суду першої інстанції, не погодився з висновками місцевого господарського суду, а тому скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким закрив провадження у справі. Відповідно до змісту оскаржуваної постанови апеляційний господарський суд вирішив закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки, за висновком суду, цей спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, адже виник із публічно-правових відносин, а тому його розгляд належить здійснювати в порядку адміністративного судочинства.

5.7. ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" не погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій, а тому звернулося з касаційною скаргою на судові рішення в цій справі. ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", звертаючись із касаційною скаргою, покликається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, скаржник зазначає про порушення судами норм процесуального права, що передбачено пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.8. Пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права в подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

5.9. Касаційна скарга ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" із покликанням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивована тим, що господарські суди попередніх інстанцій, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, неправильно застосували положення частини 2 статті 16, статті 392 Цивільного кодексу України, частини 3 статті 3, абзацу 1 пункту 3 частини 3 статті 10, пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" і не врахували висновки щодо застосування цих норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 02.04.2025 у справі № 201/9106/24, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, від 23.06.2020 у справі № 909/337/19, від 14.12.2021 у справі № 344/16879/15-ц.

5.10. Крім того, на думку ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частини 3 статті 3, абзацу 1 пункту 3 частини 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у поєднанні із приписами статті 392 Цивільного кодексу України в питанні щодо можливості захисту права власності, зареєстрованого відповідним органом до 01.01.2013, шляхом визнання права власності на підставі статті 392 Цивільного кодексу України у випадку неотримання з об`єктивних причин інформації та документів на запит державного реєстратора про підтвердження державної реєстрації такого права.

5.11. Скаржник також стверджує, що апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, порушив положення статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки дійшов помилкових висновків про наявність підстав для закриття провадження у справі № 913/288/25. При цьому, за доводами ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", позивач у цьому випадку не оскаржує рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно. ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" стверджує, що державна реєстрація права власності є похідною від правовідносин, що є предметом спору, - визнання права власності. Крім того, ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" покликається на неврахування апеляційним господарським судом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 28.11.2018 у справі № 490/5986/17-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

5.12. Верховний Суд насамперед вважає за необхідне розглянути доводи ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про порушення апеляційним господарським судом положень статті 231 Господарського процесуального кодексу України та твердження скаржника про безпідставність закриття провадження у справі № 913/288/25.

5.13. Колегія суддів, проаналізувавши висновки Верховного Суду, на які покликається скаржник у касаційній скарзі, перевіривши з урахуванням доводів ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" висновки апеляційного господарського суду про закриття провадження у справі № 913/288/25, зазначає таке

5.14. За змістом статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. В передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

5.15. За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

5.16. Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

5.17. Поняття "суд, установлений законом" стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України", заяви № 29458/04 та № 29465/04).

5.18. Доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ є здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

5.19. За змістом частини 1 статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

5.20. З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів і свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

5.21. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

5.22. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03.07.2026 у справі № 910/591/26, від 20.05.2026 у справі № 911/3678/25, від 20.05.2026 у справі № 902/601/24.

5.23. Колегія суддів зазначає, що предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які належать до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

5.24. Правила визначення юрисдикції регламентуються виключно базовими процесуальними кодексами: Господарським процесуальним кодексом України, Цивільним процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, а не будь-якими іншими кодифікованими актами, в тому числі тими, які регулюють процедурні питання.

5.25. При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних правовідносин. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 908/3512/19 і постановах Верховного Суду від 26.08.2025 у справі № 910/8610/24 від 01.04.2025 у справі № 909/1046/23, від 10.03.2025 у справі № 912/2027/24.

5.26. Згідно з приписами частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

5.27. Частинами 1- 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

5.28. Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. Так, згідно із частиною 1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

5.29. Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала би вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала би вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 229/1026/21 та постановах Верховного Суду від 03.07.2026 у справі № 910/591/26, від 17.06.2026 у справі № 916/726/25, від 19.05.2026 у справі № 927/1253/25.

5.30. Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

5.31. Водночас згідно із частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1- 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

5.32. При цьому положеннями статей 2, 4 та 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та визначено справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

5.33. До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16.06.2026 у справі № 914/594/25, від 12.06.2026 у справі № 920/170/26, від 17.06.2026 у справі № 906/957/24.

5.34. Таким чином, до справ адміністративної юрисдикції належать, зокрема, публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Відповідно до усталеної судової практики до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, у яких хоча би один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень тощо. Подібні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 520/5442/18, від 26.02.2020 у справі № 1240/1981/18, від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17.

5.35. Верховний Суд зазначає, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 17.06.2026 у справі № 906/957/24, від 12.06.2026 у справі № 920/170/26, від 19.05.2026 у справі № 927/1253/25.

5.36. При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатнім є застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2025 у справі № 420/12471/22 та постановах Верховного Суду від 26.08.2025 у справі № 910/8610/24, від 10.03.2025 у справі № 912/2027/24.

5.37. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин, а суб`єкт владних повноважень у цих правовідносинах реалізує свої владно-управлінські функції.

5.38. Як зазначалося, апеляційний господарський суд дійшов висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки, за висновком суду, цей спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, адже виник із публічно-правових відносин, а тому його розгляд належить здійснювати в порядку адміністративного судочинства.

5.39. Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

5.40. Однак апеляційний господарський суд, дійшовши висновку про наявність підстав для закриття провадження в цій справі, помилково не врахував того, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії органу влади чи місцевого самоврядування. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 490/5986/17-ц, на неврахування яких апеляційним господарським судом обґрунтовано покликається ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" у касаційній скарзі.

5.41. Крім того, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, на які обґрунтовано покликається скаржник у касаційній скарзі та які не враховані апеляційним господарським судом під час ухвалення оскаржуваної постанови, та обставина, що позивач не може досягти внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власними діями, оскільки не має до нього самостійного доступу, а тому може діяти виключно через посередництво державного реєстратора в установленому законом порядку, не змінює цивільно-правового характеру відносин. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) не змінює цивільно-правового характеру цього спору.

5.42. При цьому Верховний Суд зазначає, що диспозитивність - це один із базових принципів судочинства, керуючись яким позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20) та постанові Верховного Суду від 23.06.2026 у справі № 915/313/25. 

5.43. Крім того, попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір із метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, предмет і підстави позову визначаються та можуть у встановленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03.08.2026 у справі № 916/1319/26, від 23.06.2026 у справі № 915/313/25, від 28.04.2026 у справі № 904/3425/25.

5.44. З урахуванням викладеного Верховний Суд зазначає, що апеляційний господарський суд, не звернувши уваги на предмет позову в цій справі (визнання права власності за ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"), дійшов помилкового висновку про те, що цей спір виник із публічно-правових відносин, а тому його розгляд належить здійснювати в порядку адміністративного судочинства. За таких обставин апеляційний господарський суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

5.45. При цьому апеляційний господарський суд, обмежившись покликанням на те, що розгляд цієї справи належить здійснювати в порядку адміністративного судочинства, фактично не переглянув рішення господарського суду першої інстанції з урахуванням предмета та підстав пред`явленого ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" позову. 

5.46. З урахуванням наведеного обґрунтованими є доводи скаржника про те, що апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, дійшов помилкових висновків про наявність підстав для закриття провадження у справі № 913/288/25.

5.47. На підставі викладеного колегія суддів погоджується з доводами ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про те, що апеляційний господарський суд порушив положення статті 231 Господарського процесуального кодексу України та не врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 28.11.2018 у справі № 490/5986/17-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

5.48. Тому Верховний Суд вважає, що наведені ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" підстави касаційного оскарження, визначені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, частково підтвердилися. 

5.49. При цьому Верховний Суд зазначає, що інші доводи, викладені в касаційні скарзі ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", стосуються розгляду справи по суті пред`явлених позовних вимог. Однак, як зазначалося, апеляційний господарський суд фактично не переглянув рішення господарського суду першої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законодавством. За таких обставин передчасним є й формування висновку Верховного Суду щодо застосування норм права, наведених скаржником у касаційній скарзі. 

5.50. Частиною 1 статі 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 

5.51. Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

5.52. Загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238 Господарського процесуального кодексу України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

5.53. Колегія суддів вважає, що апеляційний господарський суд не дослідив належним чином зібраних у справі доказів та не встановив пов`язаних із ними всіх суттєвих фактичних обставин цієї справи, що входили до предмета доказування. У зв`язку з наведеним ухвалена у справі постанова не відповідає вимогам процесуального законодавства, а тому її не можна визнати законною та обґрунтованою.

5.54. Водночас порушення апеляційним господарським судом норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення цієї справи, та які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно відповідно до визначених законодавством меж розгляду справи судом касаційної інстанції. 

5.55. Під час нового розгляду цієї справи для правильного вирішення спору апеляційному господарському суду необхідно врахувати викладене, перевірити, чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його права у спірних правовідносинах, чи є відповідачі, визначені позивачем, належними, та всебічно, повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, і, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

5.56. З урахуванням наведеного касаційну скаргу ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" належить задовольнити частково, оскаржувану постанову - скасувати, а справу передати на новий апеляційний розгляд до апеляційного господарського суду.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. 

Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібраних у справі доказів, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

6.3. Згідно із частиною 4 статті 310 Господарського процесуального кодексу України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

6.4. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувану постанову апеляційного господарського суду в цій справі слід скасувати, а справу № 913/288/25 передати на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду для ухвалення обґрунтованого та законного судового рішення з урахуванням викладеного в цій постанові.

7. Судові витрати

Оскільки в цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" задовольнити частково.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 у справі № 913/288/25 скасувати, справу № 913/288/25 передати на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак