Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Справа № 173/2743/26
Номер провадження2/173/2227/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

14 вересня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Челюбєєва Є.В., за участі секретаря Салтикової С.І., розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Верхівцевської міської ради, третя особа: ТОВ «Верхньодніпровське БТІ», про визнання права власності на самочинно реконструйований об`єкт нерухомого майна,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вона 26.12.2015 купила житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею - 0,1 кадастровий номер 1221010300:03:062:0007.
В 2023 році вона закінчила реконструкцію літньої кухні в житловий будинок самочинно господарським способом. Ніяких дозвіл не отримувала. Будинок літера А1 був демонтований. В жовтні 2025 року звернулась до бюро технічної інвентаризації для виготовлення технічного паспорту на об`єкт.
11 листопада 2025 року позивач отримала відмову в проведенні реєстраційних дій внаслідок того, що відсутня декларація про введення в експлуатацію реконструйованого житлового будинку. Вона має на меті отримати документи про право власності на новий об`єкт, але звернувшись у БТІ повідомили, що отримати право власності на нерухоме майно можливо лише після введення його експлуатацію, отримання право власності та реєстрації речового права. Ввести об`єкт нерухомості в експлуатацію позивач не має можливості, так як відповідно до Порядку введення об`єктів в експлуатацію необхідно отримати рішення суду.
Провадження у справі відкрито 06.08.2026 року.
Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу від 26.12.2015, зареєстрованого в реєстрі за № 1301, ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок у АДРЕСА_1 , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 50931591 від 26.12.2015.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 303473708 від 24.06.2022 за позивачем зареєстроване право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 1221010300:03:062:0007.
10.10.2025 року на замовлення позивача бюро технічної інвентаризації виготовило технічний паспорт на житловий будинок садибного типу, згідно якого встановлено, що позивач у 2025 році завершила самочинну реконструкцію літньої кухні у житловий будинок садибного типу.
Згідно з Витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, реєстраційний номер ТО01:9561-2649-7964-1966 від 08.07.2026 року, висновок технічного обстеження є позитивним, встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації об`єкта.
Рішенням державного реєстратора № 81788747 від 11.11.2025 відмовлено в проведенні реєстраційних дій.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно зі статей 321, 328 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч.1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, держава не втрачається у здійснення власником права власності.
Статтею 383 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. 
Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 зазначено, що у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком.
Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.
Згідно частини третьої статті 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у вставленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Відповідно до частини п`ятої статті 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Враховуючи, що позивач здійснила будівництво житлового будинку без отримання проєкту, таке будівництво вважається самочинним будівництвом.
Згідно роз`яснень, що містяться в абзаці 4 пункту 9 та в пункті 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 3 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Разом із цим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, а тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.
Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 910/2939/19 виклав правову позицію про те, що зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного.
При цьому, у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у № 61-33701св18 зроблено висновок про те, що суд має повноваження визнавати право власності на об`єкт самочинного будівництва виключно у двох випадках: право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно; на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
З урахуванням встановлених у справі обставин судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки, на якій розташований реконструйований об`єкт нерухомого майна, а отже, має передбачене частиною п`ятою статті 376 ЦК України право вимагати визнання за нею права власності на цей об`єкт.
Встановлена судом придатність реконструйованого об`єкта до надійної та безпечної експлуатації, а також відсутність доказів істотного порушення будівельних норм і правил свідчать про можливість його безпечного використання за призначенням.
Судом також не встановлено порушення внаслідок проведеної реконструкції прав чи законних інтересів інших осіб.
При цьому позивач позбавлена можливості оформити право власності на реконструйований об`єкт у позасудовому порядку, що є підставою для звернення до суду за захистом свого права.
Суд враховує, що відповідно до частини третьої статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане судом у передбачених законом випадках, а частиною п`ятою цієї статті прямо встановлено можливість визнання права власності за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій таке майно збудоване, за умови, що це не порушує права інших осіб.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини відповідають умовам, передбаченим частиною п`ятою статті 376 ЦК України, необхідним для визнання за позивачкою права власності на самочинно реконструйований об`єкт нерухомого майна.
Оскільки судом встановлено, що позивачка здійснила реконструкцію літньої кухні, внаслідок якої утворився житловий будинок садибного типу, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Верхівцевської міської ради (Дніпропетровська область, Кам`янський район, м. Верхівцеве, вул. Центральна, буд. 75, ЄДРПОУ 35950156), третя особа: ТОВ «Верхньодніпровське БТІ» (Дніпропетровська область, Кам`янський район, м. Верхньодніпровськ, вул. Театральна, 16, ЄДРПОУ 44739553) про визнання права власності на самочинно реконструйований об`єкт нерухомого майна- задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. Б-1 з житловою прибудовою літ. Б2, прибудовою літ. б3, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту.
Суддя: Є.В. Челюбєєв