КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/9439/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №754/12518/24

11 червня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Кирилюк Г.М. 
- Рейнарт І.М.
при секретарі - Колесник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 лютого 2026 року, ухваленепід головуванням судді Галась І.А., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. 
Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що 18 листопада 2022 року, о 13 год.05 хв., по вул. В.Сосюри у м. Києві, на регульованому перехресті з просп. Ю. Гагаріна сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «ЗАЗ Vida», державний номерний знак       НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак       НОМЕР_2 .
Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 січня 2023 року у справі № 755/12860/22 ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_2 , були застраховані в АТ «СК «АРКС» відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 141345ГА1кє від 29 грудня 2021 року.
Власник пошкодженого автомобіля «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_2 , звернувся до АТ «СК «АРКС» із заявою про подію та виплату страхового відшкодування за договором ОСЦПВВНТЗ від 03.12.2022 року. Дана заява була розглянута, пошкодження застрахованого автомобіля визнано страховим випадком, у зв`язку з чим на підставі: Акту огляду транспортного засобу від 24.11.2022року; ремонтної калькуляції№1.003.22.0 від 13.12.2022 року;  рахунку  № 0000004026 від 13.12.2022року; страхового акту № ARX3490095 від 22.12.2022 року; розрахунку страхового відшкодування на суму 174 225 грн 37 коп; рахунку № 0000000296\0000000193 від 16.01.2023 року; страхового Акту № ARX3533591 від 23.01.2023 року; розрахунок страхового відшкодування на суму 36 278 грн 27 коп. вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_2 , склала 340 503 грн 64 коп (304 225 грн 37 коп + 36278 грн 27 коп).
Цивільно - правова відповідальність власника «ЗАЗ Vida», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована за договором - полісом № АР5952905 в АТ «Просто-страхування».
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» та АТ «Просто страхування» є учасниками Угоди про пряме врегулювання збитків по обов`язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яка діє з 01.12.2016 року.
Таким чином, відповідно до даної Угоди було проведено пряме врегулювання збитків та погоджено між страховими компаніями до виплати страхове відшкодування в розмірі 130 000 грн. Внаслідок зазначеного вище Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» здійснило потерпілому виплату страхового відшкодування в розмірі130 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням  № 938037 від 26.12.2022року.
Оскільки Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» за умовами договору здійснює виплату страхового відшкодування у розмірі, що дорівнює розміру відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, то на підставі розрахунку страхового відшкодування, складеного страхового акту № ARX3490095 від 22.12.2022 року позивачем було здійснено сплату суми страхового відшкодування потерпілому в розмірі 174225 грн 37 коп, згідно платіжного доручення №938052 від 26.12.2022, а також на підставі розрахунку страхового відшкодування, складеного страхового акту № ARX3533591 від 23.01.2023, позивачем було здійснено ще сплату суми страхового відшкодування потерпілому в розмірі 36278 грн 27 копзгідно платіжного доручення № 945823 від 24.01.2023.
Таким чином, позивач має право звернутися до відповідача з позовом про відшкодування сплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 210503 грн 64 коп, із розрахунку 340 503 грн 64 коп - 130000 грн.
З урахуванням наведених обставин, позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС»просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь  суму страхового відшкодування в розмірі 210 503,64 грн та сплачений судовий збір в сумі 3028 грн.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 12 лютого 2026 року позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 210 503 грн 64 коп та судовий збір в розмірі 3028 грн.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати Деснянського районного суду міста Києва від 12 лютого 2026 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю; судові витрати покласти на позивача.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дослідив обставини справи не в повному обсязі, не застосував відповідні правові норми, які стосуються даної справи та прийшов до необгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Зазначає, що позивач при здійсненні розрахунку стархового відшкодування не врахував коефіцієнт фізичного знос транспортного засобу «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_2 , хоча мав це зробити, оскільки це передбачено законом. 
При цьому, суд першої інстанції не врахував, що вартість ремонту пошкодженого транспорту «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_2 , на конкретному СТО не є об`єктивним і законним способом розрахунку розміру матеріального збитку з точки зору Закону № 1961, оскільки за умов ринкової економіки на різних СТО можуть бути різні ціни на ремонт автомобіля і жодна з них не буде відповідати об`єктивному розміру матеріального збитку. Також поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що пошкоджений транспортний засіб вже був відремонтований, що унеможливлює проведення відповідної автотоварознавчої експертизи з визначення розміру матеріального збитку.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив скаргу задовольнити.
Представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» Сечко Сергій Володимирович в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змн, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 18 листопада 2022 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ЗАЗ Vida», державний номерний знак  НОМЕР_1 , по вул. В.Сосюри у м. Києві, на регульованому перехресті з просп. Ю Гагаріна, при повороті ліворуч не надав перевагу у русі автомобілю «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак  НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку з вул. Будівельників прямо та скоїв з ним зіткнення.
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 січня 2023 року у справі № 755/12860/22  ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення,передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.
У відповідності до ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина  ОСОБА_1 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18 листопада 2022 року за участі автомобіляавтомобілем «ЗАЗ Vida», державний номерний знак  НОМЕР_1  під його керування та автомобіля «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак  НОМЕР_2 , по вул. В.Сосюри у м. Києві, на регульованому перехресті з просп. Ю Гагаріна в м.Києві, є встановленою та не підлягає доведенню.
29.12.2024 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування» (з 20.06.2019 року змінено найменування на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС») та  ОСОБА_3 іївною було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 141345Га1кє, яким застраховані майнові інтереси власника автомобіля «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_2 .
Крім цього, цивільно - правова відповідальність власника автомобіля «ЗАЗ Vida», державний номерний знак  НОМЕР_1 , була застрахована за договором - полісом № АР5952905 в АТ «Просто-страхування».
Власник пошкодженого автомобіля «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак  НОМЕР_2  ОСОБА_3 звернулась до АТ «СК «АРКС» із заявою про подію та на виплату страхового відшкодування за договором ОСЦПВВНТЗ від 03.12.2022 року. 
На підставі: Акту огляду транспортного засобу від 24.11.2022; Ремонтної калькуляції№1.003.22.0 від 13.12.2022 року; Рахунку № 0000004026 від 13.12.2022 року; Страхового акту № ARX3490095 від 22.12.2022 року;Розрахунку страхового відшкодування на суму 174225 грн 37 коп; Рахунку № 0000000296\0000000193 від 16.01.2023 року; Страхового Акту № ARX3533591 від 23.01.2023 року; Розрахункустрахового відшкодування на суму 36278 грн 27 коп, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак  НОМЕР_2 , склала суму 340 503,64 грн.
Внаслідок зазначеного вище Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» здійснило потерпілому виплату страхового відшкодування в розмірі: 130 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 938037 від 26.12.2022 року.
Оскільки Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» за умовами Договору здійснює виплату страхового відшкодування у розмірі, що дорівнює розміру відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, то на підставі розрахунку страхового відшкодування, складеного страхового акту № ARX3490095 від 22.12.2022 позивачем було здійснено сплату суми страхового відшкодування потерпілому в розмірі: 174 225 грн 37 коп, згідно платіжного доручення №938052 від 26.12.2022, а також на підставі розрахунку страхового відшкодування, складеного страхового акту № ARX3533591 від 23.01.2023 позивачем було здійснено ще сплату суми страхового відшкодування потерпілому в розмірі 36278 грн 27 коп, згідно платіжного доручення № 945823 від 24.01.2023.
Отже, за рахунок позивача потерпілій особі було виплачено страхове відшкодування у розмірі 210 503 грн.64 коп., з огляду на те, що загальний розмір страхового відшкодування становить суму 340 503 грн.64 коп. - 130 000 грн., сплачених позивачу АТ «Просто-страхування» в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.
Задовольняючи позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 210 503 грн. 64 коп.,, суд першої інстанції вказав на те, що позовні вимоги є законними та обгрунтованими так як позивач виплатив страхове відшкодування потерпілій внаслідок ДТП особі, винним у даній ДТП є відповідач ОСОБА_1 , страхова компанія АТ «Просто-страхування», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних зсобів компенсувала позивачу витрати по сплаті стахового відшкодування у розмірі 130 000 грн., а тому позивач має право на стягнення суми виплаченого страхового відшкодування з винної у ДТП особив ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 лютого 2026 року відповідає, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина 2 статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини 2 статті 1167 ЦК України).
Як вказано у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.
Згідно з положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП за участі транспортних засобів сторін, що мала місце 18 листопада 2022 року по вул. В.Сосюри, у м. Києві, на регульованому перехресті з просп. Ю Гагаріна встановлена постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 січня 2023 року у справі № 755/12860/22 та в порядку ч. 6 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частини друга статті 1187 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (підпункти 1.4, 1.7 статті 1 цього Закону).
У абзаці першому підпункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Отже, спір про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14 вересня 2022 року у справі №441/756/18 та від 25 лютого 2025 року у справі № 712/3111/23.
Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).
У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну "перехід" означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.
Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18).
Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За приписами ч. 1 ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.
Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі.
З положень ст. 993 ЦК України убачається, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Судом встановлено, відповідачем не спростовано, що чинною постановою  Дніпровського районного суду м. Києва від 17 січня 2023 року у справі № 755/12860/22  ОСОБА_1 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Під час розгляду вказаної справи відповідач визнав свою вину.
На підставі: Акту огляду транспортного засобу від 24.11.2022року; Ремонтної калькуляції№1.003.22.0 від 13.12.2022 року; Рахунку № 0000004026 від 13.12.2022 року; Страхового акту № ARX3490095 від 22.12.2022 року; Розрахунку страхового відшкодування на суму 174225 грн37 коп; Рахунку № 0000000296\0000000193 від 16.01.2023 року; Страхового Акту № ARX3533591 від 23.01.2023року; Розрахунку страхового відшкодування на суму 36278 грн 27 коп, встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_2 , склала: 340 503,64 грн.
ПрАТ «СК«АРКС» здійснило потерпілому виплату страхового відшкодування в розмірі: 130 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 938037 від 26.12.2022; 174 225 грн 37 коп, згідно платіжного доручення №938052 від 26.12.2022, а також на підставі розрахунку страхового відшкодування, складеного страхового акту № ARX3533591 від 23.01.2023 позивачем було здійснено ще сплату суми страхового відшкодування потерпілому в розмірі 36278 грн 27 коп, згідно платіжного доручення № 945823 від 24.01.2023.
Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить: 340 503 грн 64 коп - 130 000 грн = 210 503 грн64 коп.
Таким чином, з урахуванням вказаних обставин та досліджених доказів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що у страховика Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» після виплати страхового відшкодування страхувальнику (потерпілій у ДТП особі) виникло право вимогидо  ОСОБА_1 як водія, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.
За наведених обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляійноїскарги про те, що позивач при визначенні розміру страхового відшкодування не врахував  коефіцієнт фізичного зносу автомобіля потерпілої особи «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак  НОМЕР_2 , а вартість ремонту пошкодженого транспорту на конкретному СТО не є об`єктивним і законним способом розрахунку розміру матеріального збитку, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що Знос нараховується на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобіву таких випадках:вік  автомобіля перевищує гранично встановлений: понад 7 років- для легкових автомобілів інших країн виробництва (іномарок).Незалежно від віку авто (навіть для нових машин), якщо є додаткові фактори: автомобіль експлуатувався в інтенсивному режимі (його фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); складові частини кузова, кабіни чи рами вже раніше відновлювалися ремонтом або мають сліди попередніх ремонтів.
Згідно наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску вказаного автомобіля 2019, ДТП сталася 18 листопада 2022 року, тобто, на момент ДТП вік вказаного автомобіля іноземного виробництва був 4 роки. Доказів того, що вказаний автомобіль експлуатувався в інтенсивному режимі та що складові частини кузова, кабіни чи рами вже раніше відновлювалися ремонтомабо мають сліди попередніх ремонтів відповідачем суду не надано.
За змістом ст. 81 ЦПК України, обов`язок доказування обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень покладається на кожну із сторін.
Таким чином, саме відповідач мав надати докази на спростування заявленого розміру завданої майнової шкоди. Поряд з цим, відповідачем ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування вказаних доказів та на спростування розміру завданої майнової шкоди.
Під час розгляду справи відповідач не заявляв клопотання про призначення судової експертизи.
Таким чином, враховуючи те, що відповідач в силу частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України не надав доказів на противагу поданих позивачем, не спростував визначений розмір матеріального збитку, а отже не довів, що такий визначено неправильно.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
В своєму рішенні у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Таким чином, доводи, викладені представником відповідача ОСОБА_1 -    ОСОБА_4 ем в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 лютого 2026 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення, а судове рішення без змін, то розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 12 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: