Справа № 308/826/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2026 року        місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:
головуючого судді     Крегул М.М.,
за участю секретаря судового засідання    Бєлікова К.А.,
позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,
його представника адвоката     Гончарова В.В.,
відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,
її представника адвоката Шкірі І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Ужгород, цивільну справу за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці позивача: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини та зустрічною позовною заявою адвоката Шкірі Інни Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради про визначення місця проживання дитини, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач за первісним позовом,  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці позивача: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, в якому просив: 1) Шлюб між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та зареєстрований 21.01.2021 р. Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-західного управління юстиції, актовий запис про шлюб 45 - розірвати (ухвалою суду вказана вимога залишена без розгляду за заявою позивача за первісним позовом); 2) Визначити місце проживання неповнолітній дочці ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1 ; 3) Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 у твердій сумі по 1000 (одна тисяча) грн. але не менше 50 % розміру прожиткового мінімуму дитини відповідного віку щомісячно з моменту пред`явлення позову і до досягнення ними повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 21 січня 2021 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Позивач зазначає, що після укладення шлюбу сторони тривалий час проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та будували сімейні відносини, однак протягом останніх років між ними виникли непорозуміння, сімейні стосунки фактично припинилися, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо. На даний час дитина фактично проживає із своєю бабусею по материнській лінії, яка з квітня 2023 року здійснює її утримання та догляд. За твердженням позивача, відповідачка тривалий час перебуває за межами України, належної участі у вихованні дитини не бере, разом із нею не проживає та фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків.
Також позивач за первісним позовом посилається на нотаріально посвідчену заяву матері відповідачки за первісним позовом, в якій остання підтвердила, що дитина проживає разом із нею, мати практично не займається її вихованням та лише епізодично спілкувалася з донькою, тоді як батько систематично відвідує дитину, підтримує з нею стосунки та надає матеріальну допомогу. Донька відвідує заклад дошкільної освіти № 40 м. Ужгорода, а ним подано до Служби у справах дітей заяву про надання висновку щодо доцільності визначення місця проживання дитини саме з батьком.
Позивач за первісним позовом вказує, що хоча офіційно не працевлаштований, характер його роботи дозволяє приділяти дитині достатньо часу, забезпечувати її догляд, супровід до дошкільного навчального закладу та належне виховання. Крім того, він проживає у квартирі, яка перебуває у його співвласності разом із батьками, має належні житлові умови, позитивно характеризується, не має психічних захворювань, матеріально спроможний забезпечити дитині належні умови проживання, розвитку та виховання. На думку позивача, саме визначення місця проживання дитини разом із ним найбільшою мірою відповідатиме її найкращим інтересам.
Разом з тим, ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дочки, посилаючись на те, що між сторонами відсутня домовленість щодо матеріального забезпечення дитини, відповідачка за первісним позовом добровільно належної матеріальної допомоги не надає. ОСОБА_1 зазначає, що самостійно забезпечує доньку всім необхідним, однак вважає, що відповідачка також повинна виконувати свій обов`язок щодо її матеріального утримання.
Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 - адвокат Шкіря І.І. подала до суду відзив на позовну заяву, доводи якого зводяться до того, що зареєстрований шлюб між сторонами уже розірвано на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2024 року у справі № 308/11428/24, яке набрало законної сили 02 січня 2025 року.
ОСОБА_2 не заперечує обставин щодо факту проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 з бабусею ОСОБА_5 , оскільки вона перебувала за кордоном, де працювала певний час щоб мати змогу утримувати дитину, оскільки батько ОСОБА_1 не допомагав матеріально взагалі у вихованні дитини.. Проте, представник у ваідзиві зазначає, що мати ОСОБА_2 бере активну участь у житті дитини, надає матеріальну допомогу на її утримання, забирає її з дошкільного навчального закладу. Водночас зазначає, що саме ОСОБА_1 тривалий час не цікавився дитиною, не брав участі в її вихованні та утриманні. ОСОБА_1 почав періодично цікавитися донькою та надавати матеріальну допомогу лише з травня 2025 року, та такі кошти надавав безпосередньо матері відповідачки ОСОБА_6 . 
Відповідачка ОСОБА_2 за первісним позовом повністю заперечує проти проживання дитини з батьком, про що подавала письмову заяву до Ужгородської міської ради, однак , зазначає, що цей факт, як і неналежні умови в квартирі позивача, не були належним чином враховані органом опіки та піклування при складанні висновку.
Щодо доводів про матеріальний стан та працевлаштування ОСОБА_1 , зазначає, що такий офіційно ніде раніше не був працевлаштований, і на даний час проходить військову службу за межами Закарпатської області у військовій частині, про що він сам зазначає у позові. Вважає, що надані ним характеристики з попередніх місць роботи не є належними доказами стабільного доходу, наявності реальної роботи та спроможності утримувати доньку ОСОБА_3 , 2021року народження.
При цьому зазначає, що у січні 2026 року ОСОБА_1 було мобілізовано до Збройних Сил України, що унеможливлює здійснення безпосереднього щоденного догляду та виховання малолітньої дитини.
Також у відзиві відповідачка зазначає про факт притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ст. 126-1 КК України (домашнє насильство), вчинене щодо відповідача за первісним позовом. Також зазначає, що у вироці суду від 10.05.2022року відображено факти вчинення ОСОБА_1 систематичних адміністративних правопорушень за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. 
З урахуванням наведеного, відповідач за первісним позовом у відзиві просить відмовити у задоволенні первісної позовної заяви в повному обсязі.
У свою чергу, представником ОСОБА_2 - адвокатом Шкіря І.І. подано до суду зустрічну позовну заяву, у якій просить суд визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_7 разом із мамою ОСОБА_2 . 
Доводи зустрічної позовної заяви зводяться до того, що ще під час спільного проживання як подружжя, ОСОБА_1 влаштовував сварки, застосовував до ОСОБА_2 домашнє насильство, згодом залишив родину та не цікавився життям дитини. На момент подання зустрічної позовної заяви дитина тимчасово проживає з бабусею, матір`ю позивачки за зустрічним позовом - ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_2 перебувала за кордоном , де була прцевлаштована і на даний час повернулась додому та бажає виховувавти свою доьку та бере активну участь у вихованні дитини , забирає доньку з дитячого садка, приділяє їй час та надає фінансову допомогу на утримання. Зазначає, що її житлові умови є задовільними, квартира , яку залишили їй батьки є облаштована меблями, побутовою технікою та комунікаціями, для дитини створено окреме спальне місце. Позивачка за зустрічним позовом має стабільну роботу, працевлаштована за безстроковим трудовим договором від 26.02.2026 року у ТОВ «Джейбіл Сьоркіт Юкрейн Лімітед» та позитивно характеризується роботодавцем.
Процесуальні рішення по справі.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.02.2026 року прийнято справу до провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Надано відповідачу строк для надання відзиву на позов.
Ухвалою суду від 24.03.2026 року клопотання представника позивача за первісним позовом - адвоката Гончарова В.В. про закриття провадження у справі в частині позовних вимог та дослідження матеріалів іншої судової справи від 19.02.2026 року та клопотання про виклик і допит під час судового розгляду свідка від 16.03.2026 року - задоволено. Закрито провадження у справі в частині вимог про: розірвання шлюбу між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований 21.01.2021 р. Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-західного управління юстиції, актовий запис про шлюб 45, на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України. Витребувано від Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (м. Ужгород, вул. Загорська, 53, код ЄДРПОУ 26529130) матеріали справи про адміністративне правопорушення № 308/5143/23 (3/308/3071/23). Клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів - задоволено. Витребувано із Закарпатського обласного наркологічного диспансеру інформацію про перебування на наркологічному обліку або звернення за допомогою ОСОБА_1 .Викликано у судове засідання для допиту під час судового розгляду даної цивільної справи свідка ОСОБА_6 . Прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою, зустрічну позовну заяву адвоката Шкірі Інни Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради про визначення місця проживання дитини.
У судовому засіданні  ОСОБА_1 та його представник адвокат Гончаров В.В., підтримали позовні вимоги за первісним позовом, просили такі задовольнити з підстав та мотивів викладених у первісному позові. Щодо зустрічної позовної заяви заперечили, просили відмовити.
У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник адвокат Шкіря І.І. підтримали позовні вимоги зустрічної позовної заяви, просили такі задовольнити з підстав та мотивів викладених у заяві. У задоволенні первісної позовної заяви просили відмовити.
Представник Служби у справах дітей Ужгородської міської ради у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд зазначає таке.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 2, 5 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З статті 7 СК України убачається, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. 
Згідно з положеннями частини першої, статті 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Відповідно до положень частини першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини ( ст. 141 СК України).
Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. 
Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 15.04.2021 у справі № 243/13192/19.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 №2402-ІІІ (далі за текстом Закону України «Про охорону дитинства») кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно зі статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Статтею 12 Конвенції про права дитини закріплено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.12.2024 року справа № 308/11428/24, яке набрало законної сили 02.01.2025 року, шлюб між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
У свою чергу, сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . 
Після припинення спільного проживання сторін, малолітня ОСОБА_4 тривалий час фактично проживає разом із своєю матір`ю ОСОБА_2 а в подальшому, коли остання виїхала за кордон на роботу у 2024 році та з бабусею - ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 з 04.04.2023 року по перерішеній час, що підтверджується, в тому числі нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_6 від 04.09.2025 року зареєстрованою в реєстрі за №815. Зазначена обставина також не заперечується сторонами справи.
У письмовій заяві від 04.09.2025року ОСОБА_6 також зазначила, що саме вона здійснює повсякденний догляд за онукою, тоді як батько підтримує постійний зв`язок із дочкою, цікавиться її життям, бере участь у її вихованні та матеріальному забезпеченні з травня 2025року, а також не заперечила проти проживання дитини разом із батьком.
При цьому, ОСОБА_6 вказала, що мати дитини не займається вихованням та утриманням дитини і разом з ними не проживає.
Згідно довідки виданої директором ЗДО №40 загального розвитку Ужгородської міської ради Ворожильник М. № 139 від 22.10.2025 року вбачається, що дитина відвідує заклад і саме бабуся дитини бере активну участь у житті малолітньої, підтримує постійний контакт із педагогами, відвідує батьківські збори та цікавиться розвитком дитини.
Разом із тим , суд бере до уваги, що визначальним при вирішенні спору є не те, з ким дитина проживала до звернення до суду, а те, хто із батьків на момент вирішення спору може забезпечити найбільш сприятливі умови для її подальшого фізичного, психологічного та духовного розвитку.
До матеріалів справи також долучено висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому № 202/17/01-20 від 18.02.2026 року, відповідно до якого рекомендовано визначити місце проживання малолітньої дитини разом із батьком. 
Приписами ст. 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.  Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.  Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Оцінивши наведений висновок у взаємозв`язку з іншими матеріалами справи, суд не знаходить підстав для погодження з його висновками.
Так, при підготовці висновку органом опіки та піклування було враховано належні житлово-побутові умови, створені батьком, його бажання брати участь у вихованні доньки та інші позитивні характеристики. 
Разом із тим суд вважає, що зазначений висновок не в повній мірі враховує обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, а саме можливість кожного з батьків забезпечити щоденний безпосередній догляд, виховання та постійну присутність у житті малолітньої дитини.
Судом встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 за його власним твердженням, викладеним у позовній заяві, офіційно ніде не працевлаштований та не має стабільного постійного доходу від найманої праці та на даний час прохдить військову службу у військовій частині за межами Закарпатської області. 
Суд відхиляє надані позивачем за первісним позовом докази щодо наявності у нього заощаджень, зокрема роздруківку (виписку) із сервісу Binance, оскільки така сама по собі не є належним та достатнім доказом наявності у нього грошових коштів у зазначеному розмірі, так як не підтверджує фактичне володіння такими активами, не містить відомостей про їх походження, не свідчить про можливість їх вільного використання та не підтверджує, що зазначені активи дійсно належать позивачу на праві власності. Відомості, сформовані в особистому кабінеті користувача криптовалютної біржі, не є офіційним документом фінансової установи, не містять електронного цифрового підпису уповноваженої особи. Крім того, вказаний документ містить текст на іноземній мові, переклад такого на державну мову не здійснено.
Згідно з висновком органу опіки №202/17/01-20 від 18.02.2026 року та актом обстеження умов проживання, складеним 16.01.2026 року працівниками Служби у справах дітей Ужгородської міської ради, встановлено, що за адресою реєстрації позивача за первісним позовом - АДРЕСА_2 , останній фактично не проживає, а винаймає квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . При цьому , на момент обстеження умов проживання за вказаною адресою належних умов для проживання малолітньої дитини створено не було, хоча позивач запевнив, що має намір у найкоротший строк їх облаштувати.
Крім того, судом встановлено та не заперечується сторонами, що у січні 2026 року позивач за первісним позовом мобілізований до Збройних Сил України, що об`єктивно унеможливлює забезпечення ним постійного, безпосереднього та повсякденного догляду за малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , її супроводу до закладу дошкільної освіти та участі у її вихованні на постійній основі.
Особливого значення суд надає обставинам, які характеризують позивача за первісним позовом з точки зору його ставлення до виконання батьківських обов`язків та здатності забезпечити дитині безпечне, стабільне та психологічно сприятливе середовище. 
Так, як встановлено судом , вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня 2022 року у справі № 308/3938/22, який набрав законної сили 10 червня 2022 року, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 Кримінального кодексу України, а саме - умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо своєї дружини, матері дитини, що призвело до її психологічних страждань, за що йому призначено покарання у виді 150 годин громадських робіт.
Зазначеним вироком встановлено, що протиправна поведінка позивача за первісним позовом мала систематичний характер, зокрема до постановлення вироку він тричі притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно відповідачки за первісним позовом за ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.06.2021 у справі № 308/6379/21, від 19.08.2021 у справі № 308/7638/21 та від 16.09.2021року у справі № 308/9094/21), а відповідні протиправні дії тривали з травня 2021 року по лютий 2022 року.
Оцінюючи вказані обставини у сукупності з іншими доказами, суд враховує, що систематичне вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_8 , підтверджене вироком суду, який набрав законної сили, свідчить про притаманну позивачу за первісним позовом схильність до конфліктної та агресивної поведінки у сімейних стосунках, що є істотною обставиною, яку суд враховує при вирішенні спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , 2021р.н., оскільки за приписами частини другої статті 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, чия аморальна поведінка може зашкодити її розвиткові.
Суд також враховує надану суду інформацію КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова» Закарпатської обласної ради від 01.05.2026 № 24/с, згідно якої ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у наркологічному відділенні цього закладу з 30.09.2022 рік по 03.10.2022 рік , що додатково викликає у суду обґрунтовані сумніви щодо стабільності його способу життя та спроможності забезпечити малолітній дитині належні, безпечні та стабільні умови проживання і виховання на постійній основі.
Суд враховує надані позивачем докази які характеризують його особу, а саме характеристики на ОСОБА_1 з Центру допомоги постраждалим внаслідок війни в Україні, волонтерської громадської організації «Досить» та ТОВ «ТЕРРАТЕКС», проте , на переконання суду, такі не спростовують висновків до яких дійшов суд вище.
Водночас судом встановлено, що відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 з 26.02.2026р. працює у ТОВ «Джейбіл Сьоркіт Юкрейн Лімітед» на посаді оператора автоматичної лінії на підставі безстрокового трудового договору № ЗА-0012876, що свідчить про наявність у неї стабільного офіційного джерела доходу. 
Згідно з характеристикою, виданою вказаним підприємством 10.03.2026року № 194, ОСОБА_2 за час роботи зарекомендувала себе з позитивної, відповідальної сторони, за характером спокійна та врівноважена, скарг від колег чи керівництва на неї не надходило.
Згідно з актом обстеження умов проживання за адресою реєстрації ОСОБА_2 - АДРЕСА_4 , житлові умови є задовільними, квартира забезпечена необхідними меблями, побутовою технікою та комунальними зручностями.
Що стосується посилання позивача за первісним позовом на притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за фактом, який мав місце 15.03.2023році, суд враховує, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.05.2023 у справі № 308/5143/23 ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, за неналежне виконання батьківських обов`язків, а саме перебування біля своєї дитини в стані алкогольного сп`яніння.
Проте, вказаний випадок був поодиноким і не може ставитися в один ряд із системними протиправними діями позивача ОСОБА_9 за первісним позовом, які тривали упродовж дев`яти місяців та отримали кримінально-правову кваліфікацію.
Поряд з цим, відповідно до консультаційного висновку лікаря-нарколога КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегова» від 24.03.2025, за результатами обстеження ОСОБА_2 ознак зловживання психоактивними речовинами чи наркологічного захворювання не виявлено.
Висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому № 202/17/01-20 від 18.02.2026р. про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком ґрунтується переважно на констатації задовільних житлово-побутових умов за адресою реєстрації позивача за первісним позовом та його намірі брати участь у вихованні дитини. Разом з тим, як установлено судом, за вказаною адресою позивач фактично не проживає, а обставини щодо його систематичного протиправного поводження у сім`ї, відсутності стабільного доходу, проходження військової служби та перебування на лікуванні у наркологічному відділенні органом опіки та піклування при наданні висновку не досліджувалися та не враховувалися. З огляду на це, суд вважає такий висновок недостатньо обґрунтованим, таким, що суперечить інтересам дитини, а тому , відповідно до частини шостої статті 19 СК України , суд не погоджується з таким висновком .
Оцінивши у сукупності встановлені обставини - наявність у ОСОБА_2 стабільного офіційного працевлаштування, задовільних житлових умов, відсутність відомостей про зловживання нею алкогольними напоями чи наркотичними засобами, а також враховуючи документально підтверджений факт систематичного вчинення позивачем за первісним позовом домашнього насильства щодо матері дитини, відсутність у нього стабільного доходу, факт проходження ним військової служби, що об`єктивно перешкоджає забезпеченню повсякденного особистого догляду за дитиною, а також відомості про перебування його на лікуванні у наркологічному відділенні, суд дійшов висновку, що на цей час саме визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_2 найбільшою мірою відповідає найкращим інтересам дитини та забезпечить їй стабільне, безпечне і психологічно сприятливе середовище для подальшого фізичного, психологічного та духовного розвитку.
Судом не встановлено обставин, які б відповідно до частини другої статті 161 СК України перешкоджали визначенню місця проживання дитини з матір`ю ОСОБА_2 , зокрема відсутності у неї самостійного доходу, зловживання спиртними напоями чи наркотичними засобами, аморальної поведінки, здатної зашкодити розвиткові дитини.
Щодо вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, суд зазначає, що з огляду на визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, підстави для стягнення аліментів на користь батька, з яким дитина проживати не буде, відсутні, а тому , в цій частині первісний позов також задоволенню не підлягає.
Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 в повному обсязі та задовольнити зустрічний позов адвоката Шкірі Інни Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , визначивши місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 разом з матір`ю.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4-5, 13, 81, 206, 247, 258-259, 268, 280-282 ЦПК України, статтями 15-16, 29 ЦК України, статтями 6-7, 19, 141, 160-161, 171 Сімейного кодексу України, суд,
УХВАЛИВ:
У задоволенні первісної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці позивача: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини - відмовити.
Зустрічну позовну заяву адвоката Шкірі Інни Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.
Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , за адресою її місця проживання.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна грн. двадцять коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).
Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог за первісним та зустрічним позовами: Служба у справах дітей Ужгородської міської ради (код ЄДРПОУ 42858487, місцезнаходження: м. Ужгород, пл. Поштова, 3, Закарпатської області).
Час та дата складання повного тексту рішення 15.07.2026 року о 15 год. 15 хв. 

Суддя Ужгородського 
міськрайонного суду     М.М. Крегул