Справа № 539/2609/26
Провадження № 2/539/2033/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2026 року Лубенський міськрайонний суд
Полтавської області 
у складі: головуючого судді – Даценка В.М.,
за участю секретаря – Шрейтер С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду Полтавської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ТОВ «МАКС КРЕДИТ» звернувся в Лубенський міськрайонний суд Полтавської області з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог зазначив, що між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» до ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №00-9938345 від 30.08.2024., відповідно до умов якого товариство надало відповідачці грошові кошти у сумі 5500 грн., а остання зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені Договором. 
Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а відповідачка не виконала умов кредитного договору. Станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 9 625,95 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5 500 грн., заборгованість за несплаченими відсотками 2 119,70 грн., заборгованість за комісією 356,25 грн. та заборгованість за штрафними санкціями 1 650,00 грн., яку останній і прохає стягнути з відповідачки, а також понесені судові витрати у виді судового збору у розмірі 2 662 грн. 40 коп. та витрати на юридичну (правничу) допомогу у розмірі 8 000 грн. Розгляд справи проводити за відсутності представника позивача.
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11.06.2026 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.52).
У відзиві на позов, відповідачка прохає у його задоволенні відмовити оскільки не визнає позовних вимог через їх безпідставність, незаконність та недобросовісність з боку позивача Зазначає, що нею в період з вересня 2024 року по січень 2025 року було здійснено 5 платежів на загальну суму 7137,50 грн. Вважає, що зобов`язання за кредитним договором (тіло кредиту та правомірні відсотки) припинено через його повне погашення з надлишком, ще до моменту виникнення пільгового статусу споживача. Так, з 12.02.2025 вона перебуває у зареєстрованому шлюбу з військовослужбовцем ЗСУ, а тому відповідно ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ, нараховані проценти за користування кредитом, а також штрафні санкції та пеня підлягають списанню. На підставі вищевикладеного просить суд повністю відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.57-59). Розгляд справи прохає проводити без її участі (а.с.90-91).
У відповіді на відзив позивач прохає відхилити заперечення, викладені у відзиві ОСОБА_1 та задовольнити позовні вимоги товариства, оскільки відповідачка порушила умови погашення заборгованості по укладеному кредитному договору, у зв`язку з чим внесені платежі було розподілено відповідно до п. 5.3.2.1., тобто: 1. погашення прострочених процентів за користування Кредитом (якщо прострочення буде мати місце); 2. погашення нарахованих процентів за користування Кредитом; 3. сплата штрафів, передбачених цим Договором; 4. сплата Комісії відповідно до цього Договору (у разі наявності); 5. погашення простроченої заборгованості за Сумою Кредиту (якщо прострочення буде мати місце). Таким чином, посилання відповідачки на те, що загальна сума платежів 7 137,50 грн перевищує суму отриманого кредиту 5 500,00 грн, не враховує склад грошового зобов`язання. Обов`язок відповідачки включав не лише повернення основної суми кредиту, а й сплату процентів, комісії та передбаченої договором неустойки. Щодо нарахування 103,40 грн не є «подвійною ставкою» або повторною відповідальністю. Щодо стягнення заборгованості по комісії. Паспорт споживчого кредиту окремо і зрозуміло визначає одноразову комісію за
надання кредиту в сумі 1 100,00 грн та прямо зазначає, що вона не є додатковою або
супутньою послугою кредитодавця. Комісія включена до загальних витрат за
кредитом і була відома відповідачці до акцепту договору. Щодо пільги як дружині військовослужбовця позивачем уже застосовано в повному обсязі. Позивач не заперечує наявність зареєстрованого шлюбу відповідачки з ОСОБА_2 з 12.02.2025.
Водночас дата реєстрації шлюбу сама по собі не є датою початку проходження чоловіком військової служби. Надана довідка форми 5 військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2026 зазначає, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у цій військовій частині з 05.12.2025. Незалежно від цієї різниці в датах, Позивач фактично застосував пільгу саме з 12.02.2025 - дати, на яку посилається відповідачка. (а.с.92-95).
У запереченні на відповідь на відзив відповідачка вказує на маніпуляції позивача та спробах заперечення військової служби чоловіка зокрема щодо початку дії її пільгового статусу як члена сім`ї військовослужбовця, а також на незаконний збір інформації про її матір, шахрайські дії, психологічний тиск та абсолютно безпідставні й надмірні вимоги про оплату адвокатських послуг, умисне порушення позивачем черговості погашення вимог та списування неустойки у вигляді штрафів чи пені перед тілом кредиту (а.с.102-104).
У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав передбачених ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 30.08.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідач ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №00-9938345 на суму 5 500 грн., у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Згідно з пунктом 2.2 договору кредитної лінії цей договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію».
Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 64705.
Відповідно до умов п.4.1.1 договору, надати Позичальникові в кредит грошові кошти в порядку та сумі, визначених цим Договором.
У пункті 1.3 договору кредитної лінії сторони погодили строк дії кредитної лінії (строк кредитування) – 360 календарних днів. Позичальник зобов`язався повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) – 25 серпня 2025 року згідно з умовами пункту 3.5 цього договору.
Відповідно до п.1.6. Договору, кредитодавець одноразово нараховує Комісію за надання кредиту у розмірі 20,00% від суми Кредиту, що складає: 1 100 грн., яку Позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.5 цього Договору.
Згідно з п.1.7.1. Договору, денна процентна ставка за цим Договором при застосуванні Стандартної процентної ставки та Комісії (у разі її наявності) дорівнює 1%.
Як вбачається з п.1.8 Договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою на дату укладання цього Договору становить 2141,72%. 
Згідно з п.1.9. Договору, орієнтовна загальна вартість Кредиту за стандартною процентною ставкою на дату укладання цього Договору становить 25 212,00 грн. 
Відповідно до пункту 6.4 договору кредитної лінії у разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань за цим договором, сума кредиту за яким не перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, кредитодавець має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю неустойку у вигляді штрафу в такому порядку: на другий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі 275 грн.; на п`ятий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф – 550 грн.; на десятий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф – 825 грн.; на двадцять перший день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф – 1650 грн.; на сороковий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф – 2200 грн; на п`ятдесятий день – 2750 грн; на шістдесятий - 2750 грн.
У пункті 6.4.1 договору кредитної лінії викладено роз`яснення щодо штрафу: база для розрахунку штрафу – для цілей цього договору «база розрахунку» не використовується, оскільки штраф встановлено в абсолютному значенні, як результат використання відповідної бази до укладення договору; економічна сутність штрафу – грошова сума, яку повинен сплатити позичальник кредитодавцю у випадку невиконання та/або неналежно виконаного зобов`язання за цим договором. Штраф до оплати – сума всіх штрафів, які позичальник зобов`язаний сплатити за кожний факт порушення зобов`язань у випадках, визначених пунктом 6.4 цього договору. При цьому неустойка (штраф) за цим договором нараховуються у момент сплати. У випадку встановлення законодавством України обмежень (заборон/мораторіїв) на нарахування штрафних санкцій – штраф протягом періоду дії такого обмеження (заборони/мораторію) не нараховується та позичальником не сплачується. Нарахування штрафних санкцій відновлюється після скасування відповідних законодавчих обмежень (заборон/мораторіїв).
Крім того, сторони узгодили в письмовій формі графік платежів, що становить додаток №1 до укладеного між сторонами договору №00-9938345 від 30.08.2024 (а.с.21).
Згідно з копією довідки ТОВ «ПрофітГід» вбачається, що в рамках Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів №ПГ-714 від 28.07.2023 та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника, Товариством з обмеженою відповідальністю «ПрофітГід» було здійснено наступний успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача: Надавач платіжних послуг: ТОВ «ПрофітГід»; платник: ТОВ «Макс Кредит», код 42806643; номер транзакції 42501-86771-49444, дата здійснення переказу: 30.08.2024, 14:51:17; сума переказу 5 500 грн.; номер платіжної картки отримувача: 4149-49ХХ-ХХХХ-8411 (а.с.11).
Відтак, товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору, проте відповідачка, у свою чергу, не виконала умов кредитного договору.
Згідно розрахунку заборгованості відповідачкою було здійснено часткову оплату за кредитним договором: 29.09.2024 року на суму 1 500,00 грн., 19.10.2024 року – 1 292,50 грн., 13.11.2024 року -1 500 грн., 08.12.2024 року – 1 492.50 грн., 02.01.2025 року -1 352,50 грн., на загальну суму 7 137,50 грн., що свідчить про вчинення конклюдентних дій щодо визнання договору. Аналогічної позиції притримується Верховний суд в пункті 76 постанови Великої палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18 зазначено, що: не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.
Також в Постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року по справі №127/23910/14-ц зазначено, що: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
Станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість відповідачки перед позивачем становить 9 625,95 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5 500,00 грн., заборгованість за несплаченими відсотками 2 119,70 грн., комісія 356,25 грн. та штраф 1 650,00 грн. (а.с.11-13).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до абз.2 ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Після акцептування Позичальником Оферти, що (акцептування Позичальником Оферти) є укладенням Договору відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»), відповідно до умов Договору (та включно цих Правил), Кредитодавець направляє Позичальнику підтвердження вчинення (укладення) Договору у формі електронного документа. Підтвердження направляється в Особистий кабінет Позичальника та/або на електронну адресу Позичальника, вказану ним у Заявці. Підтвердження містить обов`язкові відомості відповідно до ч.11 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».
Укладаючи Договір, Кредитодавець та Заявник/Позичальник визнають усі документи (в тому числі Договір), підписані з використанням Електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), еквівалентними за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаним власноручно, що відповідає положенням ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони підтверджують, що Договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для Сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами Сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Підписуючи Договір шляхом використання Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, Заявник/Позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами Договору (умовами цих Правил та Кредитного Договору). Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Використання для підписання договорів електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить комбінацію цифр та букв, узгоджується із вимогами законодавства. Підписання електронного договору за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто укладення договору без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету не є можливим.
У постанові Верховного Суду від 01 липня 2024 року у справі № 638/161/22 зазначено, що «укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів».
У постанові Верховного Суду від 30 грудня 2024 року у справі № 174/968/23 викладено висновок про те, що «за правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа».
Із матеріалів справи встановлено, що кредитний договір підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 64705 ОСОБА_1 тому, враховуючи наведене вище, зазначений договір укладений у вигляді електронного документа: шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно з Законом України «Про електронну комерцію».
ТОВ «Макс кредит» свої зобов`язання за договором – надати грошові кошти, виконав у повному обсязі, що підтверджується довідкою ТОВ «ПрофітГід» про успішний переказ грошових коштів на рахунок відповідачки та не заперечувалось ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до п.1.5.1 Договору №00-9938345 від 30.08.2024 стандартна процентна ставка 0,94%, яка застосовується у межах строку дії договору визначеного у п.1.3 Договору, що становить 360 днів.
Відповідно до розрахунку заборгованості, проценти за користування кредитом нараховувалися за період з 30.08.2024 по 10.03.2025 року. Оплати, внесені відповідачкою на загальну суму 7 137,50 грн. за кредитним договором №00-9938345 від 30.08.2024 року, зараховувалися на погашення нарахованих відсотків.
12.02.2025 року відповідачка ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 , який є військовослужбовцем, призваним на військову службу по мобілізації, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 12.02.2025 року, довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 №5/346 від 08.04.2026 року та довідкою Командира військової частини НОМЕР_1 №2/989 від 02.04.2026 року (24-27, 81-82).
Згідно ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Таким чином, на відповідачку як на дружину військовослужбовця, який проходить військову службу в особливий період, поширюються пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме - вона звільнена від нарахування і сплати процентів за споживчим кредитом та неустойки, а кредитна установа ТОВ «МАКС КРЕДИТ» під час дії особливого періоду не мало права нараховувати відсотки, а у випадку нарахування - зобов`язано їх списати.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 травня 2021 у справі № 502/1438/18.
Згідно з висновком Верховного Суду у постанові від 18 січня 2023 року по справі № 642/548/21 за наявності позову про стягнення боргу за кредитним договором «суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом)».
Аналіз вищевикладених положень дає можливість зробити висновок, що нарахування штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом після 12.02.2025 року є неправомірним.
Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості позивачем було списано 1 395,90 грн. процентів та 1 100,00 грн. штрафних санкцій, нарахованих після 12.02.2025 року. 
Таким чином суд відхиляє доводи відповідачки про те, що її відповідний статус не було враховано позивачем при нарахуванні заборгованості.
Разом із тим, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
З урахуванням суд погоджується з позицією відповідачки, що позивач протиправно нарахував їй штрафні санкції в сумі 1 650 грн до 12.02.2025 року. 
Щодо нарахування комісії.
Наданий позивачем кредит є споживчим, тому на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 20 вересня 2024 року в справі № 331/2974/23. 10 вересня 2025 року. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договором кредитної лінії №00-9938345 від 30.08.2024 року передбачено, що кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 20,00% від суми кредиту, що складає 1 100 гривень, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.5. цього Договору (п. 1.6 Договору).
Відповідно до п. 3.5 Договору позичальник зобов`язаний здійснити оплату комісії та повернути суму кредиту в останній день строку кредитування, яка є датою остаточного повернення кредиту, а саме 25.08.2025 року.
Відтак, суд не вбачає порушення вимог законодавства при нарахуванні комісії відповідачці.
Також судом відхиляються доводи відповідачки щодо подвійного нарахування відсотків. З наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що 25.09.2024 року, 20.10.2024 року, 14.11.2024 року, 09.12.2024 року, 03.01.2025 року нараховувалися відсотки в сумі 103 грн 40 коп. Однак в роз`ясненнях чітко зазначено, що це нарахування за 2 календарних дні, що підтверджується самим розрахунком.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
У відповідності до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до змісту ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Судом встановлено, що відповідач всупереч умовам кредитного договору та норм статей 525, 526, 530, 536, 610, 612 Цивільного Кодексу України свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму кредиту не повернув.
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У відповідності до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Макс кредит» заборгованості за кредитним договором №00-9938345 від 30.08.2024 року у розмірі 7 975,95 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 5 500 грн., заборгованості по процентам у розмірі 2 119,70 грн. та комісії за надання кредиту в сумі 356,25 грн.
При цьому суд акцентує увагу на тому, що відповідно до графіку платежів до кредитного договору № 00-9938345 від 30.08.2024 року відповідачка за період з 30.08.2024 року по 25.08.2025 року повинна була здійснити 15 платежів на загальну суму: 5 500 грн кредиту, 18 543 грн 25 коп. відсотків, 1 100 грн комісії.
Відповідачкою у встановленому цьому графіку порядку було здійснено лише 5 платежів: 29.09.2024 року на суму 1 500,00 грн., 19.10.2024 року – 1 292,50 грн., 13.11.2024 року – 1 500 грн., 08.12.2024 року – 1 492.50 грн., 02.01.2025 року – 1 352,50 грн., на загальну суму 7 137,50 грн. Після 02.01.2025 року відповідачкою платежі не здійснювалися, що і призвело до заборгованості.
Відтак, суд не погоджується з доводами відповідачки, що позивач ввів її в оману, чи порушив законні очікування в межах погоджених умов кредитного договору.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи . До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу.
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2662,40 гривень (а.с.47).
У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом в розмірі 2 206 грн. 03 коп.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи в суді, суд враховує те, що дана цивільна справа є малозначною, всі обставини по цій справі були встановленні в судовому порядку.
Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг правничої допомоги та на підтвердження понесених витрат у справі до суду надано: договір №010426/МК-АБ від 01.04.2026 року про надання правової допомоги від 01.04.2026 року, додаток №1 від 01.04.2026 до Договору №010426/МК-АБ, акт прийому-передачі наданих послуг від 24.04.2026, який містить опис робіт, виконаних адвокатським бюро «Антона Хохлова» для надання правничої (правової) допомоги щодо супроводу судових справ зі стягнення заборгованості за кредитними договорами, визначених у замовленні від 19.05.2026 року (а.с.28-33).
Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що види робіт зазначені в позовній заяві, мають не обґрунтовано завищену вартість, з огляду на складність справи та фактично виконаній адвокатом роботі (наданих послуг), часові, витраченому на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000грн. не відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи, сталою правовою позицією і безумовно є завищеними.
Відтак, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу підлягає до зменшення до 3000,00 грн, а з урахуванням часткового задоволення позовних вимог з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 2 485 грн 76 копійок витрати на правничу допомогу.
На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» заборгованість за Договором №00-9938345 від 30.08.2024 в розмірі 7 975 (сім тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) гривень 95 (дев`яносто п`ять) копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» судовий збір в розмірі 2 206 (дві тисячі двісті шість) гривень 03 (три) копійки та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 485 (дві тисячі чотириста вісімдесят п`ять) гривень 76 (сімдесят шість) копійок.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ», код ЄДРПОУ 42806643, місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9, літера А.
Відповідачка: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Лубенського міськрайонного суду 
Полтавської області В.М.Даценко