Справа № 354/1660/23
Провадження по справі № 2/354/49/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді: Остап`юк М.В.
при секретарі судового засідання Вередюку Т.Ю.
за участю:
представника позивача: адвоката Миронюка Д.Д.
представника відповідача: адвоката Батівника І.В.
представника відповідача: адвоката Черніцького І.Р.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Яремче цивільну справу за позовом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІТ ЛАЙН», правонаступником якого є ТОВ «ГЛОРІЯ ІМПОРТС», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі - продажу земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

ВСТАНОВИВ:
Зміст позовних вимог
07.11.2023 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІТ ЛАЙН» звернулося до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії №15/2007/441378/2/294 від 18 вересня 2007 року на суму 420 000,00 доларів США. На забезпечення кредитних зобов?язань 18.09.2007 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки № 15/2007/441378/2/294. На момент укладення договорів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі. Крім цього, Поручителем ОСОБА_4 в подальшому було змінено прізвище на « ОСОБА_5 ». 18 вересня 2007 року між Банком та Позичальником було укладено також Договір іпотеки №15//2007/441378/2/294, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Мойсеєнко Т.О. та зареєстрований в реєстрі за №4438. Наказом Зарічного районного суду м. Суми від 29.07.2009 року у справі №2-н-458/09 стягнуто з Відповідача-1 та Третьої особи на користь ВАТ «Комерційний банк «Надра» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 3 454 546, 68 грн, з яких 3 114 400,75 грн загальна заборгованість по кредиту, 292 763,69 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 27 384,80 грн пеня, 19 997,44 грн інфляційних збитків та судовий збір в сумі 850,00 грн, а також витрати на ІТ3 в сумі 15,00 грн, а всього на суму 3 455 411,68 грн. Рішення перебуває на виконанні у Північно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Суми). Однак, зазначає, що ні Позичальником, ні Поручителем, не було здійснено жодного платежу у якості повернення кредиту. 27.04.2023 року укладено Договір відступлення права вимоги № 4/23-Ц, за яким право вимоги за Договором кредитної лінії № 15/2007/441378/2/294 від 18.09.2007 року, права Іпотекодержателя за Договором іпотеки №15/2007/441378/2/294 від 18.09.2007 року, та право вимоги за Договором поруки №15/2007/441378/2/294 від 18.09.2007 року перейшли до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Профіт Лайн». Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми у справі №2-н-458/09 від 31 травня 2023 року замінено стягувача ВАТ «Комерційний банк «Надра» у відкритому виконавчому провадженні на ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Профіт Лайн». Однак, починаючи з 2010 року заходи з примусового виконання даного рішення не дали належного результату. В ході здійснення заходів в рамках виконавчого провадження іншого майна та коштів, на які можливо звернути стягнення з метою погашення заборгованості, виявити не вдалося. Так, в ході розшуку майна та коштів, за рахунок яких може бути здійснено погашення наявної кредитної заборгованості, Позивач встановив, що Позичальник володіла земельною ділянкою площею 0,1307, з кадастровим номером 2611000000:05:008:0056, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та яку, за наявності неврегульованої кредитної заборгованості, відчужила 26 жовтня 2023 року ОСОБА_2 , а останній продав цю земельну ділянку ОСОБА_3 .. Позивач вважає, що Позичальниця свідомо не повертає кредит та відчужила дану земельну ділянку з метою недопущення звернення стягнення на неї, і, як результат, на шкоду Позивачу як кредитору. При цьому Позивач встановив, що фактично цією земельною ділянкою продовжує користуватися Поручитель - ОСОБА_4 . Позивач переконаний, що Позичальник уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки з метою ухилення від повернення боргу за Кредитним договором. Вважає, що вказаний договір є фраундаторним, таким, що вчинений на шкоду кредиторам. З огляду на це, просить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1307, кадастровий номер 2611000000:05:008:0056, посвідчений Сіряченко Наталією Юрівною, приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу 21.04.2009 року за реєстровим № 509, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1307, кадастровий номер 2611000000:05:008:0056, посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Могилевич Л.В., 18.06.2021 року за реєстровим №1372, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 58849486 від 18.06.2021, прийняте приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Могилевич Л.В., та припинити право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,1307, з кадастровим номером 2611000000:05:008:0056.
Процесуальний рух справи
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 05.01.2024 року відкрито провадження у справі і призначено справу до підготовчого судового розгляду (т.1, а.с.68).
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 15.02.2024 застосовано заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірної земельної ділянки (т.1 а.с.90).
28.02.2024 року надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката І. Братівника (т.1, а. с. 104-108).
08.03.2024 року надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_2 адвоката О. Маракіної (т.1, а. с. 131-134).
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25.03.2024 витребувано докази у справі (т.1 а.с.186).
27.03.2024 року надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідачки ОСОБА_3 адвоката Черніцького І.Р. (т.1, а. с. 202).
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 27.03.2024 року витребувано докази у справі (т.1, а. с. 186).
28.03.2024 року надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідачки ОСОБА_3 – адвоката І.Р. Черніцького (т.1, а. с. 202-204).
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 27.05.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті; витребувано докази у справі (т.1 а. с. 230).
Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 25.02.2026 року залучено до участі у справі правонаступника позивача ФК "Профіт Лайн" - ТОВ «ГЛОРІЯ ІМПОРТС» (т.2 а.с.115).
22.07.2026-12.08.2026 відбувся розгляд справи по суті.
12.08.2026 Суд протокольною ухвалою перейшов до стадії ухвалення судового рішення у справі, проголошення якого призначено на 21.08.2026 року о 14 год 00 хв.

Позиція та аргументи Сторін 

У судовому засіданні представник позивача – адвокат Миронюк Д.Д. підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позові. Просив позов задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідачки 1 ОСОБА_1 – адвокат Братівник І.В. заперечив позовні вимоги з підстав необгрунтованості та безпідставності. Зазначив, що відчуження земельної ділянки за оспорюваним договором купівлі - продажу від 21.04.2009 року не призвело до порушення прав кредитора, оскільки зобов?язання позичальника забезпечено іпотекою, дане майно не вибуло із власності відповідачки та його вартості достатньо для задоволення вимог кредитора. Також ОСОБА_1 є власником житлового будинку загальною площею 159.2 кв. м, житлова площа 84.0 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Щодо договору купівлі - продажу земельної ділянки, укладеного 18 червня 2021 року за умовами якого ОСОБА_2 відчужив майно на користь ОСОБА_3 зазначив, що станом на день укладення договору 18 червня 2021 року ОСОБА_1 із жодною із сторін правочину та його учасників не перебувала у близьких та родинних на стосунках. Шлюб між відповідачкою та ОСОБА_4 розірвано за 19 років до того, а статус колишньої дружини не означає спорідненості та близькості відповідачок ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Докази того, що весь період часу (з 2009 року по теперішній час) фактичним володільцем майна залишається ОСОБА_1 позовна заява та додатки не містять, так як і відсутні докази того, до фактичним володільцем майна є ОСОБА_4 . В процесі укладання правочину відповідачка участі не приймала та не знала про його укладання. Внаслідок відчуження земельної ділянки ОСОБА_2 майнові права ані відповідачки, ані позивача щодо майна, не зазнали змін, а також з огляду на безпідставність позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 21.04.2009 року, позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі — продажу від 18.06.2021 року є безпідставною та до задоволення також не підлягає. Просив відмовити у задоволенні позову.
У судовому засіданні представник відповідача 2 - адвокат Макаріна О.Г. пояснила, що 21 квітня 2009 року ОСОБА_2 , придбав за договором купівлі-продажу у ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0.1307 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,кадастровий номер 2611000000:05:008:0056, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (надалі -земельна ділянка). При укладанні оспорюваного договору купівлі - продажу будь -яких обмежень щодо розпорядження майном, або зареєстрованих прав третіх осіб на об?єкт договору зареєстровано не було. Покупець виконав свій обов?язок перед продавцем та сплатив вартість придбаного майна продавцю. Натомість, ОСОБА_1 передала у власність земельну ділянку покупцеві. В подальшому ОСОБА_2 володів земельною ділянкою, користувався та розпоряджався нею на власний розсуд. 29.09.2009 року рішенням Яремчанської міської ради Івано - Франківської області № 80 ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 , після чого ним було збудовано будинок на цій земельній ділянці та приведено житло у відповідність до всіх норм, що ставились до новозбудованих житлових будинків. В період 2010-2011 років ОСОБА_2 , дотримався процедури щодо отримання необхідних сертифікатів відповідності, в результаті чого 23.02.2011 року Комісією виконкому погоджено прийняття в експлуатацію житлового будинку ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 . В результаті вищезазначеного 17.05.2011 року Виконавчим комітетом Яремчанської міської ради видано ОСОБА_2 . Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 : житловий будинок, А. загальна площа 170.9 кв.м, житлова площа 28.6 кв.м, альтанка В, сауна В, огорожа № 1, підпірна стінка, №2, загальною площею 170,9 кв м, житлова площа 28 6 кв м. Отже, договір купівлі - продажу земельної ділянки від 21.04.2009 року не був укладено формально, без фактичної зміни власника земельної ділянки, на чому наполягає позивач, а носив реальний характер, з дотриманням всіх вимог, що ставляться для дійсності правочину згідно цивільного законодавства, зокрема ст. 203 ЦК України. 3 часу набуття прав власності на земельну ділянку ОСОБА_2 користувався нею на власний розсуд та для задоволення особистих потреб. У 2021 році інтерес щодо власності вказаним нерухомим майном у ОСОБА_2 зник, у зв?язку з особистими обставинами, зокрема, значною віддаленістю місця знаходження майна від місця його постійного проживання. 18 червня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі - продажу житлового будинку номер АДРЕСА_1 , а також договір купівлі - продажу земельної ділянки, кадастровий номер 2611000000:05:008:0056, на якій знаходиться цей житловий будинок Умови правочинів виконано сторонами в повному обсязі, право власності ОСОБА_2 припинилось.
Крім того, зазначив, що кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні допускається при наявності правочину як фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України). Позивачем у даній справі не надано доказів того, що оскаржувані договори купівлі-продажу земельної ділянки укладено за відсутності в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки, наміру відчужувача уникнути виконання грошового зобов?язання, втративши платоспроможність відчуживши майно, а також такими, що спрямований на порушення конституційних прав позивача. Натомість Відповідач - 2 довів, що укладаючи правочини сторони діяли добросовісно та правомірно, маючи на меті зміну правових наслідків щодо володіння спірною земельною ділянкою. За відсутності сукупності цих обставин позовна заява не підлягає до задоволення у зв?язку в недоведеністю обставин справи, відсутності порушеного права позивача діями відповідачів, зокрема ОСОБА_2 та, як наслідок, – безпідставністю.

У судовому засіданні представник відповідача 3 – адвокат Черніцький І.В. заперечив що договір купівлі — продажу земельної ділянки від 18 червня 2021 року укладено з метою уникнення сплати боржниками заборгованості за кредитним договором у розмірі, визначеному судовим наказом від 29 липня 2009 року №2-н-458/2009, і що фактичним власником майна залишається третя особа – ОСОБА_4 , оскільки доказів цього позивач не надає. Звернув увагу, що ОСОБА_4 ніколи не був власником спірної земельної ділянки. Позивач долучив до матеріалів справи Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 86579, виданий 22.12.2006 року, згідно з яким ОСОБА_1 придбала земельну ділянку за договором купівлі — продажу від 15.12.2006 року. Шлюб між даними особами розірвано у 2002 році, що також підтверджується копією паспорту ОСОБА_1 , долученої позивачем до позовної заяви. Насправді, ОСОБА_3 уклала договір купівлі - продажу у власних інтересах, з метою користування нерухомим майном. Вартість майна сторони погодили за спільною домовленістю, що відповідає нормам ст. 632 ЦК України. ОСОБА_3 здійснила оплату вартості придбаного майна на користь відчужувача та отримала у користування майно. Після придбання земельної ділянки та житлового будинку ОСОБА_3 мала намір здійснити надбудову до будинку, у зв?язку із чим здійснила замовлення № 01/221 Проекту забудови. У 2021 році ФОП ОСОБА_7 виготовив та надав ОСОБА_3 проект АДРЕСА_1 (ескіз заміру забудови). В подальшому ОСОБА_3 , розпочавши, не завершила добудову у зв?язку з погіршенням фінансового становища та початком повномаштабного вторгнення російської федерації. Станом на сьогоднішній день ОСОБА_3 залишається єдиним дійсним власником майна та лише їй належать право користуватися, розпоряджатися та володіння майном на власний розсуд. Спростування даних обставин позовна заява не містить. Відтак просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача  ОСОБА_8 один раз з`явився у судове засідання, позовні вимоги категорично заперечив. 
В подальшому, усудові засідання з розгляду справи по суті  ОСОБА_8 не з`являвся, повідомлявся згідно вимог закону.

Позиція Суду
Заслухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).
Відповідно до положень ст. 41 Основного Закону України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положення цієї статті Конституції України кореспондуються із положеннями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Судом встановлено, що 18 вересня 2007 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та відповідачем 1 ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії №15/2007/441378/2/294 від 18 вересня 2007 року на суму 420 000,00 доларів США терміном на 180 місяців з «18» вересня 2007 року по «16» вересня 2022 року (т.1, а. с. 12-14).
В забезпечення зобов`язань по цьому Договору Сторони уклали Договір іпотеки №15/2007/441378/2/294 від 18 вересня 2007 року відповідно до якого відповідачка 1 ОСОБА_1 передала в іпотеку будинок з прибудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку, літ. «А», загальною площею 165, 1кв. м, гаражу бетонного літ «Б», вбиральні літ. «В» та земельну ділянку з кадастровим номером 2611000000:05:008:0055, площею 0, 0600 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 1.4 Договору іпотеки, узгоджена Сторонами вартість Предмета іпотеки становить 2 655 313, 20, що в еквіваленті при перерахунку на долари США по офіційному курсу НБУ на день укладення цього Договору складає 525 804, 59 доларів США (т.1, а. с. 16).
За змістом підпунктів 5.1.6, 5.1.7 статті 5, статті 7 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право вимагати задоволення вимог за рахунок Предмету іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частині (т.1, а. с. 18).
Крім того, на забезпечення кредитних зобов?язань 18.09.2007 року між Банком та на той час чоловіком ОСОБА_4 (третя особа у справі) було укладено Договір поруки № 15/2007/441378/2/294, у відповідності до якого ОСОБА_4 (як поручитель) зобов`язався відповідати перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що витікають з Договору кредитної лінії (пункт 1.1. Договору поруки (т.1, а. с. 20). 
Вподальшому, у зв`язку з невиконанням Відповідачкою 1 зобов`язань за Договором кредитнї лінії, Банк не звертав стягнення на предмет іпотеки, а звернувся до суду про стягнення заборгованості. 
Так, наказом Зарічного районного суду м. Суми від 29.07.2009 року у справі №2-н-458/09 стягнуто з Відповідача-1 ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_4 на користь ВАТ «Комерційний банк «Надра» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 3 454 546, 68 грн., з яких 3 114 400,75 грн загальна заборгованість по кредиту, 292 763,69 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 27 384,80 грн пеня, 19 997,44 грн інфляційних збитків та судовий збір в сумі 850,00 грн, а також витрати на ІТ3 в сумі 15,00 грн, а всього на суму 3 455 411,68 грн (т.1, а. с. 22). 
23.03.2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Сумській області відкрито виконавче провадження ВП № 50581963 з примусового виконання судового наказу № 2-н-458/09, виданого 22.10.2009 року про стягнення заборгованості в сумі 3 455 411, 68 грн з ОСОБА_1 на користь КБ «Надра».
Рішення перебуває на виконанні у Північно-Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Суми), і на даний час не виконане.
27.04.2023 року, на підставі Договору відступлення права вимоги № 4/23-Ц, право вимоги за Договором кредитної лінії № 15/2007/441378/2/294 від 18.09.2007 року, права Іпотекодержателя за Договором іпотеки №15/2007/441378/2/294 від 18.09.2007 року та право вимоги за Договором поруки №15/2007/441378/2/294 від 18.09.2007 року перейшли до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «Профіт Лайн», правонаступником якого є ТОВ «ГЛОРІЯ ІМПОРТС» (ухвала суду від 25.02.2026 року, т.2, а. с. 116).
В ході здійснення заходів в рамках виконавчого провадження з розшуку майна та коштів, за рахунок яких може бути здійснено погашення наявної кредитної заборгованості, Позивач встановив, що Позичальник володіла земельною ділянкою площею 0,1307, з кадастровим номером 2611000000:05:008:0056, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та яку, за наявності неврегульованої кредитної заборгованості, відчужила ОСОБА_2 , а останній продав цю земельну ділянку дружині колишнього чоловіка відповідачки 1 ОСОБА_4 , - ОСОБА_3 , на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.06.2021 року, зареєстрованого в реєстрі № 1372 (т.1, а. с. 33-34).
Вважає, що договори купівлі продажу вказаної земельної ділянки є фраундаторними, такими, що вчинені на шкоду кредиторам з метою недопущення звернення стягнення на останню. 
Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 ЦК України).
Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (ч. 3 ст. 640 ЦК України).
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 1-5 ст. 203 ЦК України).
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).
Згідно з приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. (ч. 1, 5 ст. 216 ЦК України).
Відтак, приписами чинного ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин уважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, поки ця презумпція не спростована.
Велика Палата Верховного Суду у своїй практиці допускає кваліфікацію правочину як фраудаторного, зокрема, як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та зловживаючи правом, і така практика є усталеною.
Так, однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч. 2 ст. 13 ЦК України).
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 3 ст. 13 ЦК України).
У постанові від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.
У постанові від 04.02.2026 у справі № 910/6654/24 Велика Палата Верховного Суду відступила від свого висновку, сформульованого в постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16, шляхом його конкретизації: позивач, який не був стороною оспорюваного правочину, вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України).
У справі, що розглядається встановлено, що 21 квітня 2009 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 1307 га з кадастровим номером 2611000000:05:008:0056, що розташована в АДРЕСА_1 .
Судовий наказ Зарічного районного суду м. Суми у справі №2-н-458/09, яким стягнуто з Відповідачки ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_4 на користь ВАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором прийнято 29.07.2009 року, тобто через три місяці після того як уже було відчужено земельну ділянку.
Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (ст. 129-1 Конституції України).
Водночас, право приватної власті є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (ст. 41 Основного Закону України).
Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Отже у цій справі суд має визначити, чи превалює за обставин справи, право кредитора на безумовне виконання рішенням суду за рахунок будь-якого майна боржника перед правом божника вільно розпоряджатися своєю власністю.
Так, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як, зокрема, верховенства права, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями (п. 1, 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»).
Заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на кошти, інше майно (майнові права) боржника, звернення стягнення на заробітну плату та інший дохід боржника (ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження»).
Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно (ч. 2, 5ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»).
Наразі за боржником зареєстровано три об`єкти нерухомості:
- будинок з прибудовами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку, літ. «А», загальною площею 165, 1кв. м, гаражу бетонного літ «Б», вбиральні літ. «В»;
- земельна ділянка з кадастровим номером 2611000000:05:008:0055, площею 0, 0600 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- будинок з господарськими будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_2 .
На перші два об`єкти накладено арешти, оскільки є предметом іпотеки саме для забезпечення виконання Договору кредитної лінії, про який йдеться у цій справі.
Щодо третього об`єкта нерухомості, то відсутні відомості про те, чи державним виконавцем з метою встановлення їх ринкової вартості та можливого погашення заборгованості залучено суб`єкта оціночної діяльності. 
Звіт про оцінку вказаних об`єктів нерухомості відсутній.
Крім того не надано жодної інформації про те, які дії вживалися в рамках виконавчого провадження, чи зверталося стягнення на гроші, цінності, рухоме майно боржника, та що цього майна недостатньо для погашення кредитної заборгованості.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право на житло повинно відповідати критеріям правомірності втручання в право особи. Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23.09.1982 у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність наявності в сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві».
Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес, зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання пропорційним законній меті.
ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Отже, у своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу». Заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Відтак, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
З урахуванням викладеного суд відмічає, що потенційне звернення стягнення на земельну ділянку з кадастровим номером 2611000000:05:008:0056, яка належить на даний час відповідачці 3 ОСОБА_3 , без з`ясування всього переліку майна та його ринкової вартості, наявності доходу боржника Відповідачки 1 буде невиправданим втручанням держави у право відповідачів мирно володіти своїм майном, що не буде пропорційним досягненню мети виконання рішення суду та покладе на відповідачів надмірний тягар.
Наразі Судовий наказ Зарічного районного суду м. Суми у справі №2-н-458/09 виконується.
Окремо суд відмічає, що наявність ознак фраундаторності правочину самі по собі не є підставою для визнання договору відчуження майна боржника недійсним. У разі фактичного виконання рішення суду, наявності високої заробітної плати, іншого майна, на яке можливе стягнення у разі зміни рівня доходів боржника, майна в іпотеці для забезпечення цього зобов`язання, то навіть за наявності факту відчуження майна при непогашеній заборгованості, підстав для визнання оспрюваних договорів недійними не має.
Аналогічним висновків за подібних правовідносин дійшов Верховний Суд у справі № 908/794/19 (постанова від 22.04.2021).
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що під час укладення оспорюваного правочину відповідачка 1 ОСОБА_1 діяли в межах приписів цивільного законодавства, реалізуючи своє право власності. 
Відтак, суд відхиляє посилання представника позивача на численну судову практику Верховного Суду про визнання договорів відчуження майна боржниками фраундаторними, позаяк у цих справах відчуження майна призводило до неможливості виконання рішень судів за рахунок коштів боржників, їх заробітної плати чи майна, що залишилося після відчуження. Відтак обставини означених справ та справи, що розглядається, не є подібними. У справі, що розглядається, суду не надано жодної інформації, що на стадії виконання судового рішення вживаються хоч якість дії, які передбачені законодавством для звернення стягнення на майно боржника, крім того, на забезпечення виконання договору кредитної лінії укладено договір іпотеки, в іпотеку передано два об`єкти нерухомості: земельну ділянку та житловй будинок зі спорудами, розташованих у відомому курортному регіоні країни, де ціни на нерухомість є досить високими, що загановідомо. На даний час іпотека не припинена, стягнення за кредитним договором не звернено на вказане майно.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, рішення від 10.02.2010).
Отже суд, надавши відповідь на основні аргументи сторін, які відноситься до предмета спору, та обґрунтувавши прийняте рішення, не вбачає за необхідне надавати відповідь на кожний детальний аргумент, указаний в заявах по суті справи, які не стосуються предмета спору.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України).
При оцінці доказів у цивільній справі суд застосовує такий стандарт доказування як «перевага більш вагомих доказів» (баланс ймовірностей), коли висновок про існування cтверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів, видається більш вірогідним (переконливим), аніж протилежний. Натомість, застосування у цій справі надмірного стандарту доказування буде мати ознаку свавільності судового рішення, що може призвести до порушення права на справедливий суд.
Проаналізувавши заяви по суті справи та надані сторонами докази на їх підтвердження у поєднанні із застосованими правовими нормами, враховуючи мотиви, покладені в основу рішення, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено перед судом належними та допустимими доказами факт фраундаторності оспорюваних правочинів, відсутність у відповідачки 1 достатнього доходу чи майна для забезпечення належного виконання рішення суду, що не дає суду достатніх підстав для втручання у право власності відповідачки 3 ОСОБА_3 у цій справі.
Іншого перед судом не доведено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІТ ЛАЙН», правонаступником якого є ТОВ «ГЛОРІЯ ІМПОРТС», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів купівлі - продажу земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;
Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:
Позивач: ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІТ ЛАЙН», зареєстроване місце знаходження: 03087, м. Київ, вул. Ушинського, 13а, ЄДРПОУ 40097472;
Правонаступник позивача: ТОВ «ГЛОРІЯ ІМПОРТС», зареєстроване місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Панаса Мирного, 16/13, ЄДРПОУ 41389756;
Відповідач 1: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
Відповідач 2: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ;
Відповідач 3: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ;
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя:        Марія ОСТАП`ЮК