Єдиний унікальний номер 745/1060/25 
Провадження № 2/741/670/26 

З А О Ч Н Е
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 16 червня 2026 року 

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого –судді Киреєва О.В., 
з участю секретаря судового засідання Герасимчук Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (далі – позивач) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
Позивач звернувся до суду з цим позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30 листопада 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем у електронній формі було укладено договір № 7324229 про надання споживчого кредиту (далі – кредитний договір), відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5500 грн. строком на 365 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом та інших платежів, передбачених договором. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» умови кредитного договору виконало у повному обсязі, а відповідач не виконав свої зобов`язання за цим договором у зв`язку із чим утворилася заборгованість. 25 липня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позивачем було укладено договір факторингу № 25.07/24-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до відповідача за кредитним договором № 7324229 від 30 листопада 2023 року. Рішенням № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» від 25 листопада 2024 року було змінено найменування товариства на ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ».
Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 7324229 від 30 листопада 2023 року в сумі 26733,30 грн., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.
У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без їх участі, зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, не просив розгляд справи відкласти.
Ухвалою від 16 червня 2026 року суд постановив проводити заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою усіх учасників справи, суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
У судовому засіданні встановлено, що 30 листопада 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем у формі електронного документа з використанням цифрового підпису було укладено договір № 7324229 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5500 грн. строком на 365 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом та інших платежів, передбачених договором. Стандартна відсоткова ставка становить 1,99% за кожен день користування кредитом, що підтверджується матеріалами справи.
Оскільки зміст укладеного між сторонами кредитного договору зафіксований в кількох документах, вчинених в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з огляду на їх неоспорювання відповідачем, письмова форма даного правочину дотримана, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування» та не суперечить приписам ст.ст. 6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України.
При цьому, на виконання вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України, сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. 
Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
У судовому засіданні встановлено, що відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за вищевказаним договором, унаслідок чого виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку, наданого позивачем, становить 26733,30 грн., з якої 5500 грн. – тіло кредиту, 7333,15 грн. – відсотки, нараховані первісним кредитором за період з 30 листопада 2023 року по 10 лютого 2024 року (73 дні), та 13900,15 грн. – відсотки, нараховані позивачем за період з 26 липня 2024 року по 29 листопада 2024 року (127 днів).
Інші відомості щодо розміру заборгованості в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Верховним Судом у постанові від 7 червня 2023 року у справі № 234/3840/15-ц зазначено, що «заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». 
Крім того, у постанові Верховним Судом зазначено, що «незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі».
Вказана позиція Верховного Суду узгоджується з висновками Верховного Суду у постанові від 2 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19, відповідно до яких якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому, суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).
Таким чином, у разі незгоди відповідача з поданим представником позивача розрахунком заборгованості за кредитним договором відповідач має право подати контррозрахунок. 
Однак, відповідачем не було подано контррозрахунок заборгованості, не заявлено клопотання про призначення по справі судово-економічної експертизи з метою спростування достовірності розрахунку заборгованості, наданого позивачем.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ч. 1 ст. 513 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
У судовому засіданні встановлено, що 25 липня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та позивачем було укладено договір факторингу № 25.07/24-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до відповідача за кредитним договором № 7324229 від 30 листопада 2023 року у загальному розмірі 12833,15 грн. 
Рішенням № 251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» від 25 листопада 2024 року було змінено найменування товариства на ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ».
Пунктом 1.1 договору факторингу № 25.07/24-Ф від 25 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ») - Фактор та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» - Клієнт, передбачено, що за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. 
У договорі факторингу вказано, що під поняттям право вимоги потрібно розуміти права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів.
Таким чином, суд вважає, що позивач мав право нараховувати проценти за кредитним договором починаючи з 26 липня 2024 року та продовжуючи нарахування в межах строку кредитування.
При цьому суд констатує, що відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року.
Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.
Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Кредитний договір № 7324229 було укладено 30 листопада 2023 року, тобто до набрання чинності зазначеним Законом.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень закону.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Строк дії кредитного договору № 7324229 продовжувався після набрання чинності цим Законом, оскільки він був укладений на 365 днів.
Таким чином, до 22 квітня 2024 року включно кредитодавець міг здійснювати нарахування процентів за процентною ставкою, вказаною у договорі 1,99 %, з 23 квітня до 20 серпня 2024 року - не більше 1,5 % на день, а після 21 серпня 2024 року - не більше 1 % на день.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Отже, сума процентів за користування кредитом (з урахуванням вимог закону щодо максимального розміру процентної ставки, періодів нарахування процентів та здійснених відповідачем платежів, які зазначені у розрахунках заборгованості) становить:
- за період з 30 листопада 2023 року по 10 лютого 2024 року (73 дні) – 7880,40 грн.;
- за період з 26 липня по 20 серпня 2024 року (26 днів) – 2145 грн.;
- за період з 21 серпня по 29 листопада 2024 року (101 день) – 5555 грн.
Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 21080,40 грн., з якої 5500 грн. – тіло кредиту та 15580,40 грн. – проценти.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн., а також у зв`язку із розглядом справи поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн., що підтверджується матеріалами справи.
Позовні вимоги задоволено на 78,85 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1910,06 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7885 грн.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 13 березня 2025 року в справі № 275/150/22.
Відповідачем не подано клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не доведено неспівмірності цих витрат.
Керуючись ст.ст. 16, 512, 513, 525, 526, 530, 610, 611, 1054, 1077-1082 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 259, 263, 264, 265, 280, 281, 282, 284, 289, 354 ЦПК України, суд, – 
ухвалив:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», код ЄДРПОУ 44559822, місцезнаходження: м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, приміщення 2, заборгованість за договором № 7324229 про надання споживчого кредиту від 30 листопада 2023 року в сумі 21080 (двадцять одна тисяча вісімдесят) грн. 40 коп., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1910 (одна тисяча дев`ятсот десять) грн. 06 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7885 (сім тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.В. Киреєв