Справа № 577/2798/26
Провадження № 2/577/1614/26  

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

13 серпня 2026 року 

Конотопський міськрайонний суд Сумської області, в складі:
головуючого судді Логіна Є.В.
при секретарі судового засідання Скляр О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

У С Т А Н О В И В :

У травні 2026 року ТОВ «ФК «Процент» звернулося до Конотопського міськрайонного суду Сумської області із вищевказаною позовною заявою.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.04.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено кредитний договір № 32122, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 10 000 грн строком на 730 днів, до 16.04.2027, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,00 % від суми кредиту за кожен день користування, що становить 365,00 % річних.
Позивач зазначив, що кредитний договір укладений шляхом реєстрації відповідача на вебсайті товариства та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 194421 направлено 16.04.2025 о 13:38:25 на номер мобільного телефону відповідача, а 16.04.2025 о 13:38:42 кредитний договір підписано шляхом введення зазначеного одноразового ідентифікатора в особистому кабінеті.
На виконання умов договору 16.04.2025 позивач перерахував відповідачу кредитні кошти у розмірі 10 000 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», що, за твердженням позивача, підтверджується довідкою надавача платіжних послуг про проведення переказу.
Відповідно до умов кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються у розмірі 1,00 % від суми кредиту за кожен день користування. Строк кредитування становить 730 днів, а періодичність платежів зі сплати процентів визначена кожні 30 днів відповідно до графіка платежів. Нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, починаючи з дня перерахування кредитних коштів та до дня повернення кредиту включно, на залишок заборгованості.
Однак відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконувала, починаючи з 16.05.2025 своєчасно не сплачувала передбачені графіком платежі зі сплати процентів, унаслідок чого виникла заборгованість. При цьому позивач не заявляє вимоги про дострокове повернення основної суми кредиту та просить стягнути лише прострочені проценти за користування кредитними коштами за період з 16.04.2025 по 12.03.2026.
Станом на 12.03.2026, за розрахунком позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 38 000 грн, з яких 33 000 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, нарахованими за ставкою 1,00 % за кожен день користування кредитом за період з 16.04.2025 по 12.03.2026, та 5 000 грн - штраф за порушення умов кредитного договору.
Ухвалою судді від 28.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі. У заяві зазначила, що позов визнає частково, а саме просить зменшити витрати на правову допомогу. 
У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.
Судом встановлено, що 16.04.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 32122, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн строком на 730 днів, до 16.04.2027, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,00 % від суми кредиту за кожен день користування, що становить 365,00 % річних.
Кредитний договір укладено в електронній формі шляхом реєстрації відповідача в інформаційно-комунікаційній системі позивача на вебсайті https://procent.com.ua та підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».
Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 194421 направлено відповідачу 16.04.2025 о 13:38:25 на номер мобільного телефону НОМЕР_2 , зазначений у кредитному договорі та інформаційно-комунікаційній системі позивача. Кредитний договір підписано 16.04.2025 о 13:38:42 шляхом введення відповідачем електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 194421 в особистому кабінеті на вебсайті позивача.
На виконання умов кредитного договору 16.04.2025 позивачем здійснено переказ кредитних коштів у розмірі 10 000 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», що підтверджується наданою позивачем довідкою надавача платіжних послуг про проведення переказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти однією стороною та її прийняття другою стороною.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є, зокрема, використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Отже, надані суду докази у своїй сукупності підтверджують укладення між сторонами 16.04.2025 кредитного договору № 32122 в електронній формі та виконання позивачем свого обов`язку щодо надання відповідачу кредитних коштів.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1.2 кредитного договору № 32122 передбачено нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 1,00 % від суми кредиту за кожен день користування, що становить 365,00 % річних.
Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3 договору становить 730 днів, до 16.04.2027.
Умовами кредитного договору та графіком платежів передбачено періодичність сплати процентів кожні 30 днів.
Відповідно до п. 4.2 кредитного договору проценти нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, починаючи з дня його надання позичальнику та до дня повернення суми кредиту включно, при цьому нарахування процентів здійснюється на залишок заборгованості за кредитом.
Таким чином, незважаючи на те, що кінцевий строк повернення кредиту на момент звернення позивача до суду не настав, відповідач відповідно до погодженого сторонами графіка мала самостійний обов`язок здійснювати періодичну сплату нарахованих процентів кожні 30 днів.
Позивач вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту не заявляє, а предметом спору в цій частині є виключно проценти за користування кредитними коштами, строк сплати яких відповідно до погодженого сторонами графіка настав та які відповідачем не сплачені.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 16.04.2025 по 12.03.2026 заборгованість відповідача за простроченими процентами за користування кредитом становить 33 000 грн.
Відповідач належних та допустимих доказів виконання зобов`язань щодо сплати зазначених процентів, іншого розрахунку заборгованості або доказів, які б спростовували здійснений позивачем розрахунок, суду не надала.
При цьому проценти, нараховані позивачем відповідно до умов кредитного договору протягом погодженого сторонами строку кредитування, є платою за правомірне користування кредитними коштами, а не мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Ураховуючи встановлені обставини, умови кредитного договору, факт надання кредитних коштів, невиконання відповідачем обов`язку щодо періодичної сплати процентів, а також відсутність доказів погашення такої заборгованості, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 33 000 грн.
Клопотання позивача про витребування доказів, а саме відомостей про належність відповідачці банківської картки та перерахування на таку кредитних коштів, суд відхиляє, оскільки вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів. Суд враховує, що відповідачка частково визнала позов, а згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Разом із тим позивач також просить стягнути з відповідача 5 000 грн штрафу за порушення умов кредитного договору.
Вирішуючи вимоги у цій частині, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Цією ж нормою встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Як убачається з матеріалів справи, кредитний договір укладено 16.04.2025, а штраф у розмірі 5 000 грн нарахований позивачем саме за порушення відповідачем договірних зобов`язань у період дії в Україні воєнного стану.
Отже, зазначений штраф за своєю правовою природою є неустойкою, на яку поширюються приписи п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Посилання позивача на те, що кредитний договір укладений після 24.01.2024 та у зв`язку зі змінами, внесеними Законом України № 3498-IX, законодавство допускає стягнення штрафу, не спростовує наведеного висновку, оскільки положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлюють самостійну законодавчу заборону стягнення з позичальника неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання у період дії воєнного стану та не ставлять її застосування у залежність від дати укладення кредитного договору.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 5 000 грн задоволенню не підлягає.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Оскільки заявлені майнові вимоги становлять 38 000 грн, а суд дійшов висновку про задоволення позову в частині 33 000 грн, тобто 86,84 % заявлених вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2 312,34 грн.
Вирішуючи питання щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, а за результатами розгляду справи вони підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на їх виконання, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання юридичних послуг № 03/06/2024 від 03.06.2024, акт приймання-передачі наданих послуг № 103 від 26.01.2026, витяг з реєстру до цього акту. Розмір заявлених до відшкодування витрат становить 10 000 грн.
Оцінюючи складність цієї справи, характер спірних правовідносин, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг, типовий характер спору про стягнення заборгованості за кредитним договором, відсутність необхідності проведення значного обсягу складних процесуальних дій та враховуючи критерії реальності, необхідності, розумності і співмірності витрат, суд вважає заявлений до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу 10 000 грн завищеним щодо обсягу та складності виконаної адвокатом роботи.
З огляду на викладене, а також ураховуючи часткове задоволення позову, суд вважає обґрунтованим та співмірним стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» заборгованість за кредитним договором № 32122 від 16.04.2025 у розмірі 33 000 (тридцять три тисячі) грн 00 коп., яка складається із заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 16.04.2025 по 12.03.2026.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» судовий збір у розмірі 2 312 (дві тисячі триста дванадцять) грн 34 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) грн 00 коп.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ», код ЄДРПОУ 41466388, місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 4, електронна пошта: legal@procent.com.ua.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2  

Суддя Логін Є.  В.