ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року | Справа №160/17432/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Національного університету оборони України (ЄДРПОУ 07834530) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

22.06.2026 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Національного університету оборони України, у якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Національного університету оборони України, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення;
- зобов`язати Національний університет оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 29.08.2017 року по 29.05.2026 року, виплаченої на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі № 160/24336/24, із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у відповідача. Рішенням суду від 04.11.2024 у справі №160/24336/24 здійснено індексацію його грошового забезпечення та зобов`язано відповідача її виплатити. 29.05.2026 відповідач на виконання рішення суду виплатив йому суму у розмірі 79410,21. Вважаючи, що у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних йому сум індексації він набув право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом. З урахуванням обставин викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити.
Ухвалою від 29 червня 2026 року суд відкрив провадження у справі №160/17432/26 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Відповідач на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, 10.07.2026 надіслав до суду письмовий відзив на адміністративний позов в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що підстав для виплати компенсації позивачеві не має. Відповідач діяв у відповідності до норм діючого законодавства. Порушень прав позивача не було. 
Згідно з ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) проходив військову службу Національному університеті. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 у справі №160/24336/24 здійснено індексацію його грошового забезпечення та зобов`язано відповідача її виплатити. 
29.05.2026 відповідач на виконання рішення суду виплатив позивачеві суму у розмірі 79410,21, що підтверджується скірном банківського витягу.
Позивач вважає, що відповідач протиправно без діє, не нараховує та не виплачує ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, що і стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, а також доводам відповідача у відзиві, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діють на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела прав.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною другою статті 9 цього Закону визначено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з невиплатою позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, яка була виплачена відповідачем 29.05.2026 на виконання судового рішення.
Питання щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати врегульовано Законом України від 19.10.2000 №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі – Закон №2050-III).
Відповідно до статті 1 Закону №2050-III підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у разі порушення встановлених строків їх виплати.
Згідно зі статтею 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема заробітну плату (грошове забезпечення), суми індексації грошових доходів громадян та інші виплати, визначені законодавством.
Таким чином, законодавець прямо відніс грошове забезпечення та суми індексації грошових доходів громадян до доходів, несвоєчасна виплата яких породжує право особи на отримання відповідної компенсації.
Механізм проведення такої компенсації визначено Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі – Порядок №159).
Відповідно до пункту 2 Порядку №159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів.
Згідно з пунктом 3 Порядку №159 компенсації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян та інші виплати, які відповідно до законодавства мають систематичний характер.
За приписами статті 3 Закону №2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць після утримання податків і обов`язкових платежів на індекс інфляції в період невиплати доходу, при цьому інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться.
Аналогічний механізм визначено пунктом 4 Порядку №159, відповідно до якого сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць після утримання податків і обов`язкових платежів та приросту індексу споживчих цін за період невиплати доходу, поділений на 100.
Отже, зі змісту наведених норм вбачається, що право на компенсацію втрати частини доходів виникає у разі встановлення факту порушення строків виплати доходу, який має систематичний характер, на один і більше календарних місяців, та фактичної виплати такого доходу.
При цьому Закон №2050-III не ставить право особи на компенсацію у залежність від того, чи був відповідний дохід попередньо нарахований роботодавцем або іншим суб`єктом, який здійснює його виплату.
Саме такий підхід до застосування Закону №2050-III сформульований Верховним Судом у постановах від 22.06.2018 у справі №810/1092/17, від 13.01.2020 у справі №803/203/17, від 15.10.2020 у справі №240/11882/19 та підтверджений постановою Верховного Суду від 17.04.2026 у справі №420/21093/23.
У постанові від 17.04.2026 у справі №420/21093/23 Верховний Суд зазначив, що використане у статті 3 Закону №2050-III формулювання «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» означає, що обов`язковою складовою для обчислення компенсації є невиплачений грошовий дохід, який може бути як попередньо нарахований, так і таким, що може бути нарахований, зокрема, на підставі судового рішення. При цьому законодавство не встановлює залежності права на компенсацію від попереднього, окремого нарахування доходу.
Верховний Суд також виходить з того, що компенсація втрати частини доходів повинна нараховуватися у місяці, в якому проведено виплату заборгованості, а невиплата компенсації одночасно з виплатою заборгованого доходу свідчить про порушення права особи на таку компенсацію. Такий висновок наведено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17.04.2026 у справі №420/21093/23.
Застосовуючи наведені норми права до встановлених у цій справі обставин, суд зазначає таке.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 у справі №160/24336/24 було встановлено право ОСОБА_1 на отримання індексації грошового забезпечення та зобов`язано відповідача здійснити її виплату.
Отже, саме цим судовим рішенням остаточно встановлено обов`язок відповідача виплатити позивачу відповідну суму індексації грошового забезпечення.
На виконання зазначеного судового рішення Національний університет оборони України 29.05.2026 виплатив позивачу суму індексації грошового забезпечення у розмірі 79 410,21 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи банківським витягом.
Таким чином, судом встановлено, що визначена судовим рішенням від 04.11.2024 сума індексації грошового забезпечення фактично виплачена позивачу лише 29.05.2026.
Відповідно, період невиплати доходу, який є предметом спору у цій справі, для цілей застосування Закону № 2050-III становить період з 04.11.2024 по 29.05.2026.
При цьому суд звертає увагу, що дата 29.08.2017, зазначена позивачем як початок періоду, за який він просить нарахувати компенсацію, є періодом, за який у справі № 160/24336/24 визначено належність йому індексації грошового забезпечення. Однак така дата сама по собі не визначає початок періоду затримки виплати компенсації у цій справі.
Предметом розгляду у цій справі є не право позивача на саму індексацію за період з 29.08.2017, яке вже було вирішено судом у справі № 160/24336/24, а право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з невиплатою встановленої судом суми індексації.
Отже, початок періоду затримки має визначатися з моменту, коли обов`язок відповідача щодо виплати конкретно визначеного доходу був встановлений судовим рішенням, тобто з 04.11.2024, і до моменту фактичного отримання позивачем відповідної суми – 29.05.2026.
При цьому суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 17.04.2026 у справі № 420/21093/23 підтвердив право військовослужбовця на компенсацію за несвоєчасну виплату індексації, яка була нарахована та виплачена на виконання судового рішення, та зазначив, що спосіб і підстава нарахування доходу – добровільно суб`єктом владних повноважень чи на виконання судового рішення – самі по собі не виключають застосування Закону №2050-III.
Водночас суд зазначає, що Закон № 2050-III передбачає саме компенсацію втрати частини доходу внаслідок інфляційних процесів, а не відповідальність за невиконання судового рішення. Тому для її розрахунку має значення період фактичної невиплати відповідного доходу, а не період, за який цей дохід був первісно нарахований або право на нього було встановлено.
З огляду на те, що індексація грошового забезпечення у розмірі 79 410,21 грн була фактично виплачена позивачу 29.05.2026, а компенсація втрати частини доходів одночасно з цією виплатою йому не була нарахована та виплачена, суд доходить висновку про наявність у відповідача обов`язку провести відповідне нарахування.
Посилання відповідача на відсутність підстав для виплати компенсації суд відхиляє, оскільки факт виплати позивачу 29.05.2026 суми індексації, право на яку встановлено судовим рішенням від 04.11.2024, підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований.
При цьому відповідно до статті 4 Закону № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Отже, саме у травні 2026 року, коли відповідач здійснив виплату позивачу заборгованості з індексації грошового забезпечення, у нього виник обов`язок одночасно провести нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів за встановлений законом період.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду про те, що невиплата компенсації у місяці, в якому здійснено виплату заборгованого доходу, свідчить про порушення права особи на таку компенсацію та не потребує оформлення окремої відмови у її виплаті.
Таким чином, невиплата Національним університетом оборони України позивачу компенсації втрати частини доходів одночасно з виплатою 29.05.2026 заборгованості з індексації грошового забезпечення свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.
Разом з тим суд не вбачає підстав для безпосереднього визначення конкретної суми компенсації у цьому рішенні, оскільки її розмір відповідно до статті 3 Закону №2050-III та пункту 4 Порядку №159 залежить від суми доходу за відповідний місяць після утримання податків і обов`язкових платежів та приросту індексу споживчих цін за період його невиплати.
З урахуванням наведеного суд вважає належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача, передбаченим пунктом 4 частини першої статті 245 КАС України, зобов`язання відповідача вчинити дії, необхідні для відновлення порушеного права, а саме нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.
При цьому така компенсація підлягає нарахуванню за період невиплати встановленої судовим рішенням від 04.11.2024 у справі №160/24336/24 суми індексації грошового забезпечення – з 04.11.2024 по 29.05.2026, з урахуванням вимог статті 3 Закону №2050-III та пункту 4 Порядку №159.
Щодо вимоги позивача про одночасне відрахування військового збору та компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб суд зазначає, що такі питання підлягають вирішенню відповідачем під час проведення нарахування та виплати компенсації відповідно до вимог податкового законодавства та Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
Враховуючи встановлені обставини та наведені норми законодавства, суд робить висновок, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню: бездіяльність Національного університету оборони України щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення слід визнати протиправною, а відповідача – зобов`язати нарахувати та виплатити позивачу відповідну компенсацію за період з 04.11.2024 по 29.05.2026 відповідно до Закону №2050-III та Порядку №159.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно достатті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з цим позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відтак питання щодо розподілу витрат на сплату судового збору судом не розглядається. Інші судові витрати позивачем не заявлено.
Керуючись ст. 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Національного університету оборони України (ЄДРПОУ 07834530) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Національного університету оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 29 травня 2026 року на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2024 року у справі №160/24336/24.
Зобовязати Національний університет оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за весь час затримки її виплати – з 04 листопада 2024 року по 29 травня 2026 року, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Судові витрати у справі не стягуються.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук