П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/4600/26

| Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В. Дата і місце ухвалення: 10.07.2026р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №156050031030 від 23.01.2026р. про відмову в призначенні пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 15.05.1991р. по 31.10.1993р.; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати пенсію позивачу з моменту досягнення пенсійного віку, а саме: з 12.01.2026р. довічно. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що при досягненні 60-річного віку 16.01.2026р. вона звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Заяву ОСОБА_1 з доданими до неї документами передано на розгляд до ГУ ПФУ в Житомирській області, рішенням якого №156050031030 від 23.01.2026р. позивачу відмовлено в призначенні пенсії з підстав недостатності у неї необхідного страхового стажу. При цьому, територіальним органом ПФУ незаконно не враховано до страхового стажу позивача період роботи з 15.05.1991р. по 31.10.1993р., оскільки звільнення з роботи завірено печаткою, яка не придатна для сприйняття. За твердженнями позивача, рішення ГУ ПФУ в Житомирській області №156050031030 від 23.01.2026р. про відмову їй в призначенні пенсії є незаконним, оскільки ОСОБА_1 , як особа, на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність/ неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, і, як наслідок, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначені їй пенсії.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №156050031030 від 23.01.2026р. про відмову в призначенні пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 15.05.1991р. по 31.10.1993р. та з урахуванням вказаного страхового (трудового) стажу призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з 13.01.2026р. довічно.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1064,96 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, не правильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 10.07.2026р. в частині задоволення позову з ухваленням у відповідній частині по справі нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням відповідача на те, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу позивача правомірно не зараховано період роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1984р. з 15.05.1991р. по 31.10.1993р., оскільки звільнення з роботи завірено печаткою, яка не придатна для сприйняття. Інші документи, передбачені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637, відсутні. За поданими документами та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж ОСОБА_1 становить 31 рік 10 місяців 11 днів, що є недостатнім для призначення пенсії на підставі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
ОСОБА_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ГУ ПФУ в Житомирській області залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. З посиланням на практику Верховного Суду, позивач зазначає, що вона не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання призначення пенсії за віком на загальних підставах. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 16.01.2026р. ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV.
Відповідно до п.4.2 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, заяву позивача за принципом екстериторіальності передано для розгляду до ГУ ПФУ в Житомирській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області №156050031030 від 23.01.2026р. ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії з підстав відсутності у заявника необхідного страхового стажу, визначеного ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (33 роки).
Зокрема, у вказаному рішенні зазначено, що за поданими документами та даними, які містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж заявника становить 31 рік 10 місяців 11 днів.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_1 від 20.07.1984р. з 15.05.1991р. по 31.10.1993р., оскільки звільнення з роботи завірено печаткою, яка не придатна для сприйняття.
ОСОБА_1 матиме право на пенсійну виплату з 13.01.2029р. або при набутті необхідного стажу роботи.
Не погоджуючись з правомірністю рішення ГУ ПФУ в Житомирській області №156050031030 від 23.01.2026р. ОСОБА_1 оскаржила його в судовому порядку.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, визнав обґрунтованими доводи позивача про неправомірність дій органу ПФУ щодо не зарахування до її страхового стажу періоду роботи з 15.05.1991р. по 31.10.1993р., зазначивши, що недоліки заповнення трудової книжки, виявлені відповідачем щодо завіряння запису після звільнення з роботи печаткою, в якій не проглядається назва організації, не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці, та позбавити особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу. За висновками суду, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004р. 
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1 ст.24 Закону №1058-IV)
Згідно ч.2, ч.4 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До набрання чинності Законом №1058-ІV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України від 05.11.1991р. №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII).
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На реалізацію вказаної норми Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993р. №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктами 1 та 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Сторонами у справі не заперечується, що разом із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надала органу ПФУ трудову книжку серії НОМЕР_1 від 20.07.1984р., згідно якої позивачка 15.05.1991р. прийнята на роботу до Асоціації «АСКИС» на посаду оператора ЕВМ. 
01.03.1992р. переведена на посаду інженера-програміста. 
01.07.1992р. асоціація «АСКИС» перейменована в СП «Ірен» на підставі розпорядження №181 від 01.07.1992р. Представника Президента України. 
01.10.1993р. позивачка переведена на посаду бухгалтера-касира структурного підрозділу «Ірен-ТС». 
31.10.1993р. позивача звільнено з роботи за власним бажанням.
Як вже зазначалося, підставою для не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 15.05.1991р. по 31.10.1993р. стало те, що запис про звільнення з роботи завірено печаткою, яка не придатна для сприйняття.
Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974р. №162 (далі - Інструкція №162), що втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58.
Відповідно до абзацу першого пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п.2.3 Інструкції №162).
Пунктом 4.1 Інструкції №162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Також, згідно п.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58 (далі - Інструкція №58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
За змістом п.2.2-2.4 Інструкції №58 заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.
До трудової книжки вносяться:
відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;
відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України;
відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Також, у постанові від 06.03.2018р. по справі №754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» №301 від 27.04.1993р. відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки, в т.ч. допущення виправлень при її заповненні, не може мати негативні наслідки для особи, щодо якої внесені такі відомості.
Крім того, проставлення печатки також було вчинено роботодавцем та позивач не може нести негативні наслідки через не чіткий відбиток печатки. 
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо вказаних в ній періодів роботи відповідачем суду не надано.
Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сумніви ГУ ПФУ у Житомирській області не можуть спростовувати відомості, наявні у трудовій книжці, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового (страхового) стажу.
ГУ ПФУ у Житомирській області протиправно відмовило позивачу у врахуванні до страхового стажу періоду її трудової діяльності з 15.05.1991р. по 31.10.1993р. згідно трудової книжки. Як наслідок, рішення Головного управління від 23.01.2026р. №156050031030 правомірно визнано судом першої інстанції протиправним та скасовано.
ОСОБА_1 відповідає усім умовам щодо призначення пенсії за віком, визначеним ст.26 Закону №1058-ІV, а саме: станом на 12.01.2026р. досягла пенсійного віку 60 років, на момент досягнення цього віку (у період з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року) позивач має страховий стаж не менше 33 років, зокрема, її страховий стаж становить 34 роки 3 місяці 28 днів (складається з врахованого відповідачем стажу 31 рік 10 місяців 11 днів та протиправно неврахованого відповідачем стажу 2 роки 5 місяців 17 днів). 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у спірних правовідносинах обрано належний спосіб захисту прав позивача шляхом зобов`язання органу ПФУ призначити їй пенсію за віком. 
Доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ в Житомирській області не спростовують правильність висновків суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 , а тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлений 25 серпня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова
Судді: А.І. Бітов
О.В. Лук`янчук