КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
23 липня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/12686/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Поливач Л. Д., Саліхова В. В.,
при секретарі Гайдаєнко В. С.,
за участі:представника позивача - адвоката Сербіної Л. В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Сербіної Людмили Володимирівни, в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області
у складі судді Муранової-Лесів І. В.
від 27 квітня 2026 року 
у цивільній справі № 359/3000/25 Бориспільського міськрайонного суду Київської області
за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою,
У С Т А Н О В И В:
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням поданої заяви про зміну предмета позову, просив суд стягнути з останнього на свою користь суму матеріальної шкоди в розмірі 108 807,40 грн та 20 000,00 грн моральної шкоди; з ТДВ «СГ «Оберіг» на користь позивача страхове відшкодування в сумі 17 640,94 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що 02.04.2024 в м. Бориспіль з вини відповідача ОСОБА_2 , що встановлено постановою суду, яка набрала законної сили, сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої було пошкоджено належний позивачеві автомобіль «MAZDA-3». Вказував, що страхова компанія відповідача ТДВ «Страхова група «Оберіг» виплатила йому страхове відшкодування в розмірі 70 780,69 грн. Звертав увагу на те, що згідно зі звітом суб`єкта оціночної діяльності фактична вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування зносу та ПДВ становить 156 029,07 грн, у зв`язку з чим різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою складає 85 248,38 грн. Крім того, позивач посилався на понесення додаткових витрат, пов`язаних із проведенням оцінки збитків у сумі 4 800,00 грн та вимушеним орендуванням транспортного засобу на час ремонту в розмірі 36 400,00 грн. Завдання моральної шкоди обґрунтовував пережитим стресом, зміною звичного способу життя, необхідністю докладати додаткових зусиль для організації діяльності та переживаннями у зв`язку з травмуванням близької особи. Відповідно до остаточних позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди в розмірі 108 807,40 грн та 20 000,00 грн моральної шкоди. Одночасно позивач просив стягнути з ТДВ «СГ «Оберіг» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 17 640,94 грн.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області 21 серпня 2025 року затверджено мирову угоду від 20 серпня 2025 року, укладену відповідачем-2 Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» та позивачем ОСОБА_1 та закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про стягнення матеріальної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою.
Відповідно до умов Мирової угоди Страховик визнав свій обов`язок щодо доплати страхового відшкодування на підставі ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.04.2024 в м. Борисполі за участю транспортного засобу «CHEVROLET» д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу «Mazda» д.н.з. НОМЕР_2 , у сумі 11 500,00 грн (одинадцять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок).
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі розмірі 44 974 грн 67 копійок, моральну шкоду в сумі 3 000 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211 грн 40 копійок, всього на загальну суму 49 185 грн 87 коп. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог, а також у відшкодуванні витрат на правничу допомогу - відмовлено.
В апеляційній скарзі адвокат Сербіна Л. В., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та в частині відмови в стягненні витрат на правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 15 000,00 грн. В решті рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2026 року - залишити без змін. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги. 
Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу рішення звіт ФОП ОСОБА_3 від 06.05.2024, за яким вартість відновлювального ремонту автомобіля «MAZDA-3» без урахування фізичного зносу становить 151 821,70 грн, повністю відхиливши наданий позивачем звіт ТОВ «Клевер Експерт» від 11.04.2024 № 131/04-24 на суму 185 026,34 грн. Звертає увагу на те, що у звіті ФОП ОСОБА_3 не враховано низку необхідних ремонтних робіт, фарбування деталей та вартість запчастин на суму 18 612,40 грн, а сам звіт складено на замовлення сторонньої організації ТОВ «ЕДАК». Наголошує, що укладена між позивачем та ТДВ «СГ «Оберіг» мирова угода від 20.08.2025, за якою страховик додатково сплатив 11 500,00 грн, підтверджує неправильність первісного розрахунку страхового відшкодування та доказове значення оцінки ТОВ «Клевер Експерт». Акцентує увагу на методологічній помилці суду, який від розрахункової вартості ремонту без зносу відняв як первісну страхову виплату в розмірі 70 780,69 грн, так і суму доплати за мировою угодою в розмірі 11 500,00 грн, безпідставно зменшивши суму стягнення з відповідача за наявності права на отримання різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою відповідно до статті 1194 ЦК України. Посилається на правові висновки Верховного Суду щодо стягнення з винної особи різниці між вартістю ремонту без урахування зносу та виплаченим страховим відшкодуванням (правовий висновок у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 № 6-691цс15). Зазначає, що витрати на проведення оцінки майна в розмірі 4 800,00 грн підтверджені рахунком від 04.04.2024 № 163/23 та актом від 11.04.2024 й є реальними збитками в розумінні статті 22 ЦК України. Вказує, що витрати на оренду автомобіля «VOLKSWAGEN CADDY» за договором прокату від 09.04.2024 № 080124 у сумі 36 400,00 грн є вимушеними збитками, оскільки пошкоджений транспортний засіб був непридатний до експлуатації відповідно до пункту 31.4 Правил дорожнього руху. Вважає, що стягнутий судом розмір моральної шкоди в сумі 3 000,00 грн є формальним і неспівмірним зі стражданнями позивача, спричиненими пошкодженням майна та травмуванням його матері. Стверджує, що відмова у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу з мотивів перебування представника у шлюбі з позивачем та наявності у позивача статусу адвоката є дискримінаційною та суперечить статті 59 Конституції України і правовим позиціям Верховного Суду щодо фіксованого розміру гонорару (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 № 922/1964/21).
Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Сербіна Л. В., підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній підстав та доводів. 
Відповідач у судове засідання не з`явися, представника не направив, про час, місце, дату розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.
Встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль «MAZDA-3», р.н. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , дата реєстрації 07.08.2020 (т. 1 а.с. 21).
02.04.2024 автомобіль позивача отримав механічні пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом «Chevrolet Aveo» р.н. НОМЕР_1 , що підтверджується постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.05.2024 (справа №359/3739/24) з урахуванням постанови від 04.06.2024 про виправлення описки, якою відповідача ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (т. 1 а.с. 18,19).
Факт отримання механічних пошкоджень автомобілем позивача підтверджується Актом огляду ТЗ, який було проведено оцінювачем ОСОБА_4 за участі обох водіїв: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також долученими до матеріалів справи фотознімками (т. 1 а.с. 36, 43-47, 154-161).
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника наземного транспортного засобу - з «Chevrolet Aveo» р.н. НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ «СГ «Оберіг» згідно із Полісом № АР/3227653 від 27.09.2023, ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну майну становить 160 000 грн (т. 1 а.с. 24).
ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «СГ «Оберіг» із заявою про виплату страхового відшкодування 05.06.2024, та страховиком було виплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 70 780,69 грн, що підтверджується: копією заяви про виплату страхового відшкодування; випискою з рахунку позивача в АТ «ПУМБ» за 23.08.2024 та страховим актом № 49194/1 від 23.08.2024 (т. 1 а.с. 61, 128-130, 166).
Відповідно до умов мирової угоди від 20.08.2025, затвердженої ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 21.08.2025, укладеної між позивачем ОСОБА_1 та ТДВ «СГ «Оберіг», було погоджено, що Страховик протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня затвердження Мирової угоди Бориспільським міськрайонним судом Київської області, здійснює доплату страхового відшкодування у сумі 11 500,00 грн (т. 1 а.с. 229-231, 238-241).
Підстави, за яких ТДВ «СГ «Оберіг» погодило здійснення доплати страхового відшкодування, умови укладеної між ОСОБА_1 та ТДВ «СГ «Оберіг» не містять.
Також судом встановлено, що сума виплаченого згідно із страховим актом № 49194/1 від 23.08.2024 страхового відшкодування - 70 780,69 грн - це вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «MAZDA-3», р.н. НОМЕР_2 , визначена на підставі Звіту про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (вих № 160422 від 06.05.2024), виконаного суб`єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_3 , за відрахуванням ПДВ: 76 183,42 грн - 5 402,73 грн = 70 780,69 грн (т. 1 а.с. 141-148).
Згідно із Звітом про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, виготовленого ФОП ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту автомобіля «MAZDA-3», р.н. НОМЕР_2 становить 151 821,70 грн, з яких: вартість ремонтно-відновлювальних робіт - 28 990,00 грн, вартість необхідних для ремонту матеріалів - 14 777,02 грн, вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту - 108 054,68 грн (т. 1 а.с. 147).
Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 05.04.2024 звернувся до ТОВ «Клевер Експерт» та уклав із суб`єктом оціночної діяльності договір про проведення оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «MAZDA-3», р.н. НОМЕР_2 , на виконання якого було підготовлено Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 131/04-24 від 11.04.2024. Визначена вартість матеріального збитку - 98 097,95 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля «MAZDA-3», р.н. НОМЕР_2 без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на момент проведення дослідження становить 185 026,34 грн (т. 1 а.с. 25-34).
Згідно із наданими позивачем документами вартість послуг з оцінки становить 4 800,00 грн, що підтверджується рахунком № 163/23 від 04.04.2024 та актом від 11.04.2024, яким ТОВ «Клевер Експерт» підтвердило, що зазначена вартість сплачена замовником в повному обсязі (т. 1 а.с. 58, 59). Водночас, доказів перерахування вказаної суми коштів позивачем не надано.
Також на підтвердження заявлених позивачем вимог про відшкодування заподіяних збитків надано докази укладення 09.04.2024 Договору прокату автомобіля № 080124 з ФОП ОСОБА_5 , відповідно до якого, а також Акту прийому-передачі автомобіля від 09.04.2024, позивач отримав у тимчасове володіння і платне користування транспортний засіб «VOLKSWAGEN CADDY» 2006 року випуску державний номер НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 62-64, 65).
Згідно із долученими платіжними документами: квитанцією № 195902858 на суму 3 500,00 грн, квитанцією № 19644668 від 09.04.2024 на суму 7 700,00 грн, квитанцією № 201297959 від 20.05.2024 на суму 11 200,00 грн, квитанцією № 203588247 від 11.06.2024 на суму 11 200,00 грн, квитанцією № 206136573 від 03.07.2024 на суму 2 800,00 грн - за період з 09.04.2024 по 15.07.2024 позивачем за вказаним договором за прокат автомобіля сплачено 36 400,00 грн (т. 1 а.с. 66-70).
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_2 як винна у вчиненні ДТП особа зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою на підставі статей 1166, 1192, 1194 ЦК України. Встановивши, що вартість відновлювального ремонту автомобіля за звітом ФОП ОСОБА_3 становить 151 821,70 грн, а позивачем не надано доказів проведення ремонту у платника ПДВ, суд зменшив розмір оціненої шкоди на суму ПДВ та відняв отримане від страховика відшкодування в загальному розмірі 82 280,69 грн, стягнувши з відповідача 44 974,67 грн. Відмовляючи у стягненні 4 800,00 грн витрат на оцінку шкоди, суд зазначив, що такі витрати підлягали відшкодуванню страховиком відповідно до статей 34, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відмовляючи у задоволенні вимог про відшкодування 36 400,00 грн витрат на оренду автомобіля, суд виходив із недоведеності неможливості експлуатації пошкодженого транспортного засобу та об`єктивної необхідності здійснення цілодобової оренди іншого авто. Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 3 000,00 грн, суд урахував відсутність тілесних ушкоджень у позивача, глибину його душевних переживань за стан здоров`я травмованої матері, а також майновий стан відповідача як особи з інвалідністю ІІ групи та ліквідатора аварії на ЧАЕС. Відмовляючи у розподілі 15 000,00 грн витрат на правничу допомогу, суд мотивував це перебуванням представника у шлюбі з позивачем, наявністю у позивача статусу адвоката та недоведеністю фактичного понесення цих витрат як особистих коштів позивача.
Колегія суддів частково погоджується із висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а також загальними нормами Цивільного кодексу України про відшкодування шкоди.
Відповідно до статей 22, 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 ЦК України, відповідно до якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
При визначенні розміру відшкодування, яке підлягає стягненню з винної особи на підставі статті 1194 ЦК України, застосовується принцип повного відшкодування шкоди потерпілому, а реальними збитками є саме вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу без урахування коефіцієнта фізичного зносу за вирахуванням ПДВ, якщо факт проведення ремонту на СТО платника ПДВ не підтверджено документально (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, правовий висновок у постанові Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 757/54513/16, правовий висновок у постанові Верховного Суду від 08.09.2025 у справі № 161/3803/24).
Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо безпідставного надання судом першої інстанції переваги звіту ФОП ОСОБА_3 перед звітом ТОВ «Клевер Експерт», колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статей 12, 81, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
У справі, що переглядається, страховик ТДВ «СГ «Оберіг» на виконання обов`язку з розслідування страхового випадку, передбаченого статтею 34 Закону № 1961-IV, залучив суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , за звітом якого від 06.05.2024 № 160422 було визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля «MAZDA-3» у розмірі 151 821,70 грн. Позивач, не очікуючи завершення процедури врегулювання страховиком, самостійно залучив ТОВ «Клевер Експерт», за звітом якого вартість ремонту без зносу склала 185 026,34 грн.
Суд першої інстанції підставно прийняв як належний доказ саме звіт ФОП ОСОБА_3 , оскільки його складено на замовлення уповноваженого суб`єкта врегулювання страхового випадку відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Посилання апелянта на те, що зазначений звіт виготовлено на замовлення ТОВ «ЕДАК», спростовується тим, що страховик прийняв цей звіт у межах страхової справи та здійснив на його підставі розрахунок виплати.
Позивач, заперечуючи проти розрахунку ФОП ОСОБА_3 та вказуючи на розбіжності у вартості деталей та обсязі робіт порівняно зі звітом ТОВ «Клевер Експерт», не скористався своїм процесуальним правом подати клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи в порядку статті 103 ЦПК України для усунення суперечностей між двома позасудовими оціночними документами. Також позивачем не надано доказів неналежності чи недопустимості звіту ФОП ОСОБА_3 . За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано надав оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що укладена між позивачем та страховиком мирова угода про доплату 11 500,00 грн доводить неправильність звіту ФОП ОСОБА_3 та спростовує його доказове значення.
За змістом загальних засад цивільного законодавства та принципу диспозитивності (статті 3, 13 ЦК України) сторони правочину вільні у визначенні своїх умов. Разом з тим договір або мирова угода, укладена між двома особами, за загальним правилом римського права pacta non obligant nisi gentes inter quas inita (угоди не створюють обов`язків для третіх осіб, які не брали у них участі), не може збільшувати обсяг цивільно-правової відповідальності третьої особи, яка не була стороною цього правочину.
Виплата страхового відшкодування чи доплата за мировою угодою у розмірі, визначеному за домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо загальна сума виплати є меншою за страхову суму (ліміт відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди відшкодувати різницю між розміром такої виплати та фактичним розміром шкоди на підставі статті 1194 ЦК України, якщо розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим за розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхової суми. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до закону, тобто розміром оціненої шкоди, а не сумою, визначеною за домовленістю між потерпілим та страховиком (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 362/3043/18, правовий висновок у постанові Верховного Суду від 21.04.2025 у справі № 127/2551/23).
Таким чином, укладення ОСОБА_1 та ТДВ «СГ «Оберіг» мирової угоди є результатом їхнього вільного волевиявлення щодо врегулювання вимог до страховика і не може впливати на визначення обсягу деліктної відповідальності відповідача ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги про методологічну та арифметичну помилку суду першої інстанції при розрахунку суми майнової шкоди є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Суд першої інстанції встановив, що вартість відновлювального ремонту за звітом ФОП ОСОБА_3 становить 151 821,70 грн (у тому числі: ремонтно-відновлювальні роботи - 28 990,00 грн, матеріали - 14 777,02 грн, складові деталі - 108 054,68 грн). Позивач не надав доказів проведення ремонту на СТО з виплатою ПДВ, у зв`язку з чим відповідно до абзацу другого пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV розмір оціненої шкоди підлягає зменшенню на суму ПДВ (20 % від вартості матеріалів та деталей: (14 777,02 грн + 108 054,68 грн) х 20 % = 24 566,34 грн). Отже, фактичний розмір реальних збитків без ПДВ становить 127 255,36 грн (151 821,70 грн - 24 566,34 грн).
Оскільки позивач сумарно отримав від страховика 82 280,69 грн (70 780,69 грн за страховим актом та 11 500,00 грн за мировою угодою), непокрита страховим відшкодуванням різниця фактичного розміру шкоди, яка підлягає стягненню з винної особи ОСОБА_2 відповідно до статті 1194 ЦК України, становить саме 44 974,67 грн (127 255,36 грн - 82 280,69 грн). Здійснений судом місцевої інстанції розрахунок повністю відповідає нормам матеріального права.
Розглядаючи доводи апеляційної скарги щодо відмови у стягненні 4 800,00 грн витрат на проведення оцінки шкоди, колегія суддів зазначає, що за змістом статей 34, 36 Закону № 1961-IV витрати на проведення експертизи (дослідження) покладаються на страховика у разі невиконання ним обов`язку щодо огляду майна. Оскільки позивач звернувся до ТОВ «Клевер Експерт» за власною ініціативою на третій день після ДТП до спливу встановленого законом строку для огляду страховиком, а звіт ТОВ «Клевер Експерт» судом не покладено в основу рішення, витрати на його виготовлення не є неминучими збитками, у зв`язку з чим підстави для їх покладення на ОСОБА_2 відсутні.
Щодо вимог про стягнення 36 400,00 грн витрат на оренду автомобіля, колегія суддів виходить із того, що за змістом статей 22, 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідна наявність складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між ними та вини.
Договір прокату транспортного засобу від 09.04.2024 № 080124 укладено позивачем на підставі вільного волевиявлення. Як правильно встановив суд першої інстанції, в актах приймання-передачі автомобіля від 09.04.2024 та 15.07.2024 відсутні відомості про пробіг орендованого авто, що унеможливлює встановлення факту та інтенсивності його реальної експлуатації. Крім того, позивачем не надано доказів об`єктивної неможливості експлуатації пошкодженого автомобіля «MAZDA-3» протягом усього 91 дня оренди, доказів здійснення його ремонту в цей період, а також доказів неможливості використання інших транспортних засобів. Суд першої інстанції також обґрунтовано врахував, що позивач у липні-серпні 2024 року придбав у власність інший автомобіль «VOLKSWAGEN CADDY», що свідчить про забезпечення транспортних потреб іншим способом. Отже, причинний зв`язок між ДТП та витратами на оренду авто у заявленому розмірі не доведено.
Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна, а також у зв`язку з протиправною поведінкою щодо членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини та тривалості душевних страждань, з урахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц, правовий висновок у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20).
Крім того, за змістом частини четвертої статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її майнового стану, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.
Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 3 000,00 грн, суд першої інстанції врахував, що позивач особисто тілесних ушкоджень не отримав, не надав доказів істотного погіршення стану здоров`я чи звернення за медичною допомогою у зв`язку зі стресом, а також береться до уваги статус відповідача ОСОБА_2 як особи з інвалідністю ІІ групи та учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії. Визначений судом розмір компенсації є справедливим, співмірним та достатнім для компенсації душевних переживань позивача, а тому доводи скарги в цій частині підлягають відхиленню. 
Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про розподіл витрат на професійну правничу допомогу з огляду на таке.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. 
Згідно зі статтями 15, 60, 133, 137 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, яка здійснюється адвокатом. Витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат і за результатами розгляду справи підлягають розподілу між сторонами. 
Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатською діяльністю є незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Чинне законодавство України не містить жодних заборон чи обмежень щодо надання професійної правничої допомоги адвокатом особі, з якою адвокат перебуває у зареєстрованому шлюбі, а також особі, яка має статус адвоката. Присутність сімейних відносин між адвокатом та довірителем або наявність у самого клієнта юридичної освіти чи статусу адвоката не позбавляє особу конституційного права на залучення професійного представника та відшкодування понесених судових витрат.
Висновки суду першої інстанції про те, що кошти, сплачені за договором про надання правничої допомоги, є спільною сумісною власністю подружжя, є передчасними та не ґрунтуються на законі, оскільки правовідносини між адвокатом і клієнтом регулюються спеціальним законодавством про адвокатуру та умовами укладеного договору.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. У разі погодження між адвокатом та клієнтом гонорару у фіксованому розмірі такий гонорар не залежить від обсягу витраченого часу, а факт надання послуг підтверджується матеріалами справи (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, правовий висновок у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 628/2292/18).
Надання адвокатом Сербіною Л. А. професійної правничої допомоги позивачу ОСОБА_1 підтверджується договором від 18.12.2024 № 18/12/2024, додатком до нього з визначенням фіксованого гонорару в розмірі 15 000,00 грн, ордером, підготовленими процесуальними документами та участю адвоката у судових засіданнях. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу через їх неспівмірність від відповідача в порядку частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України не надходило.
Водночас при розподілі вказаних витрат колегія суддів враховує правила частини першої статті 141 ЦПК України, відповідно до яких інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У цій справі позовні вимоги ОСОБА_1 були пред`явлені до відповідача ОСОБА_2 у загальному розмірі 128 807,40 грн (108 807,40 грн матеріальної шкоди та 20 000,00 грн моральної шкоди). Рішенням суду, залишеним в цій частині без змін, позовні вимоги до ОСОБА_2 задоволено на загальну суму 47 974,67 грн (44 974,67 грн матеріальної шкоди та 3 000,00 грн моральної шкоди), що становить 37,25 відсотка від заявленого розміру вимог до цього відповідача.
Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції пропорційно до задоволених вимог у розмірі 5 587,50 грн (15 000,00 грн х 37,25 %).
З огляду на викладене рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині ного рішення про часткове задоволення заяви про розподіл витрат на професійну правничу та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 587,50 грн.
В решті оскаржуване рішення суду відповідає нормам матеріального і процесуального права та підлягає залишенню без змін.
Розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється у зв`язку залишенням рішення суду по суті спору без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 376, 381, 383 ЦПК України суд, 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу адвоката Сербіної Людмили Володимирівни, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково. 
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2026 року в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 587,50 грн.
В іншій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 27 липня 2026 року. 

Судді Є. П. Євграфова

Л. Д. Поливач

В. В. Саліхов