Справа № 591/5067/26
Провадження № 2/591/1875/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2026 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого судді – Северинової А.С.,
з участю секретаря судового засідання – Волкової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми цивільну справу № 591/5067/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У травні 2026 року ТОВ «Свеа Фінанс» звернулося до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 09 вересня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1756382, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 4500 грн 00 коп. строком на 350 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом, стандартна процентна ставка становить 1 % на день. ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, не здійснивши передбачені договором платежі вчасно, що спричинило виникнення простроченої заборгованості.
Крім того, 14 вересня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1831321, шляхом обміну електронними повідомленням, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 6000 грн на строк 360 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом, стандартна процентна ставка становить 1,00 % в день та застосовується з другого дня користування кредитом.
Позивач зазначає, що набув право вимоги до відповідача за укладеним між ним та ТОВ «Селфі Кредит» кредитним договором від 09 вересня 2024 року № 1756382 на підставі договору факторингу від 31 березня 2025 року № 01.02-06/25.
Крім того, 27 червня 2025 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу № 01.02-17/25, відповідно до якого ТОВ «Слон Кредит» відступило на користь ТОВ «Свеа Фінанс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі до відповідача за кредитним договором № 1831321.
Позивач вказує, що заборгованість за договором № 1756382 від 09 вересня 2024 року становить 22635 грн, яка складається із: заборгованості по тілу – 4500 грн, заборгованості по відсотках – 9135 грн, пені – 9000 грн.
Крім того, заборгованість за договором № 1831321 від 14 вересня 2024 року становить 35160 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту – 6000 грн, заборгованість по відсотках – 17160 грн та пеня, штраф – 12000 грн.
Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 травня 2026 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до судового розгляду по суті.
У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Якименко О.І., позов визначає частково. При цьому, заперечує щодо можливості стягнення з нього, як з такого, що перебуває на військовій службі, заборгованості по відсотках та за неустойкою (штрафом, пенею). Зазначає, що він призваний на військову службу за призовом під час мобілізації до Державної прикордонної служби України та з 14 травня 2022 року по цей час є військовослужбовцем НОМЕР_1 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ) АДРЕСА_1 . Отже, на час укладення договорів № 1756382 від 09.09.2024 року та № 1831321 від 14.09.2024 року, в період виконання їх умов, а також станом на момент пред`явлення позову він мав статус військовослужбовця, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації, та у зв`язку з цим мав право на визначені пільги, що передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до нього не могла застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за договором, а також був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. Тому, просить у задоволенні позовних вимог ТОВ «Свеа Фінанс» в частині пред`явленої до стягнення заборгованості по відсотках у розмірі 9 135 грн 00 коп. та за пенею у розмірі 9 000 грн 00 коп. за договором № 1756382 від 09.09.2024 року, а також по відсотках у розмірі 17 160 грн 00 коп. та за пенею/штрафом у розмірі 12 000 грн 00 коп. за договором № 1831321 від 14.09.2024 року відмовити за необґрунтованістю.
В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, при подачі позову надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 09 вересня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1756382, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 4500 грн 00 коп. на строк 350 днів, зі сплатою стандартної процентної ставки за користування кредитом у розмірі 1% в день (а.с. 7-9, 10).
Крім того, 14 вересня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» № 1831321, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 6000 грн на строк 360 днів, зі стандартною процентною ставкою у розмірі 1,00 % в день (а.с. 25 на звороті – 28, 29-31).
31 березня 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу № 01.02-06/25, відповідно до якого позивач набув права вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі, до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 1756382 від 09 вересня 2024 року (а.с. 19-22, 23-25).
Крім того, 27 червня 2025 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу № 01.02-17/25, відповідно до якого ТОВ «Слон Кредит» відступило на користь ТОВ «Свеа Фінанс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 1831321. Таким чином, ТОВ «Свеа Фінанс» наділено правом вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 1831321 (а.с. 43-45, 46-48).
Відповідач не виконав свого обов`язку повернути кредит на умовах та в строки, визначені договором про надання споживчого кредиту № 1756382 від 09 вересня 2024 року та договором про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» № 1831321 від 14 вересня 2024 року.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 1756382 від 09 вересня 2024 року становить 22635 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту – 4500 грн, заборгованість по відсоткам – 9135 грн, пеня – 9000 грн. Крім того, загальний розмір заборгованості за кредитним договором № 1831321 від 14 вересня 2024 року становить 35160 грн, з яких: заборгованість по тілу – 6000 грн, заборгованість по відсотках – 17160 грн та заборгованість по штрафу – 12000 грн (а.с. 16-18, 40-42).
Відповідно до довідки НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 02 лютого 2026 року № 08/349-26 ОСОБА_1 призваний на військову службу за привозом під час мобілізації до Державної прикордонної служби України. З 14 травня 2022 року по цей час є військовослужбовцем НОМЕР_1 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ) АДРЕСА_1 , що підтверджується також даними військового квитка серії НОМЕР_3 (а.с. 82, 84-86).
Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно із ч.5 ст.11 Закону України «Про електрону комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Зазначений висновок відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожний правочин укладений в електронній формі вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Судом встановлено, відповідачем визнано позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту за укладеними ним кредитними договорами, щодо заборгованості по відсотках та за неустойкою (штрафом, пенею) не погоджується.
За положеннями пункту 1 частини 2 статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач – визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Оскільки відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитними договорами в частині заборгованості за тілом кредиту, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову у цій частині.

Вирішуючи спір в частині стягнення заборгованості за процентами, суд виходить з наступного.
Так, відповідач не визнає та заперечує проти стягнення з нього процентів за кредитним договором з огляду на те, що він є військовослужбовцем та має пільги відповідно до положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».
Закон України«Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Так, в ст. ст. 1, 2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період – період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
З моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 в Україні настав особливий період, скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України; на момент подання позову в Україні діяв особливий період.
Статтею 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, розвідувального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів), які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань, правоохоронних та розвідувальних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, у тому числі на території держави-агресора, під час їх безпосередньої участі у здійсненні та/або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, а також на членів їх сімей.
Відповідно правової позиції Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеного у п. 74 його постанови від 04.09.2024 р. у справі № 426/4264/19: "У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів – витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
Відповідач надав суду довідку  НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 02 лютого 2026 року № 08/349-26 та копію військового квитка серії НОМЕР_3 про те, що ОСОБА_1 з 14 травня 2022 року призваний на військову службу за привозом під час мобілізації до Державної прикордонної служби України та по цей час є військовослужбовцем НОМЕР_1 прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2 ) АДРЕСА_1 (а.с. 82, 84-86).
Таким чином, судом встановлено, що  ОСОБА_1 перебуває на службі у військовій частині НОМЕР_2 НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України з 14 травня 2022 року по цей час.
Також до матеріалів справи відповідач долучив копію посвідчення учасника бойових дій на своє ім`я серії НОМЕР_4 від 04 червня 2020 року (а.с. 83).
Таким чином, суд погоджується із доводами відповідача про те, що на нього дійсно, як на військовослужбовця, на особливий період, поширюються пільги передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом на весь час його військової служби, забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення процентів в сумі 9135 грн та пені в сумі 9000 грн за кредитним договором № 1756382 від 09 вересня 2024 року, а також в частині стягнення процентів в сумі 17160 грн та штрафу в сумі 12000 грн за кредитним договором № 1831321 від 14 вересня 2024 року, тому у задоволенні цієї частини позовних вимог суд вважає необхідним відмовити.
Крім того, суд зауважує, що відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався, і діє до теперішнього часу.
Таким чином, підстав для нарахування неустойки немає і ці нарахування стягненню не підлягають.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 1756382 від 09 вересня 2024 року в сумі 4500 грн, а за кредитним договором № 1831321 від 14 вересня 2024 року в сумі 6000 грн, тобто, тіло кредиту. Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України.
Оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Так, позовні вимоги задоволено на 18,17 % (10500 грн * 100 % / 57795 грн), тому пропорційно до задоволеної частини позовних вимог позивачу компенсуються судові витрати зі сплати судового збору в сумі 483 грн 75 коп. (18,17 % від 2662,40 грн) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 142, 206, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1756382 від 09 вересня 2024 року в сумі 4500 грн, заборгованість за кредитним договором № 1831321 від 14 вересня 2024 року в сумі 6000 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» за рахунок держави судові витрати зі сплати судового збору в сумі 483 грн 75 коп. у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, ЄДРПОУ 37616221.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Повне судове рішення складено 07 серпня 2026 року.

Суддя   А.С. Северинова