РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

09 вересня 2026 року | м. Рівне | №460/9634/26

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач 1, 2), в якому просить суд: 1) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 06.03.2022 року по 01.11.2023 року (включно) грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року, на 01.01.2023 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 року № 704; 2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 за період з 06.03.2022 року по 01.11.2023 року (включно) нарахування та виплатити грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 року, на 01.01.2023 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 року № 704; 3) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не врахування під час складання грошового атестату щодо ОСОБА_1 розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 року № 704 за період з 06.03.2022 року по 01.11.2023 року (включно); 4) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виготовити та направити ОСОБА_1 новий грошовий атестат виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 року № 704 за період з 06.03.2022 року по 01.11.2023 року (включно); 5) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2022 рік, 2023 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 року № 704; 6) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2022 рік, 2023 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 року № 704; 7) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2022 рік, 2023 рік, у розмірі місячного грошового забезпечення виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 року № 704; 8) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально побутових питань за 2022 рік, 2023 рік, у розмірі місячного грошового забезпечення, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 року № 704; 9) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік, 2023 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 року № 704; 10) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік, 2023 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови КМУ “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 року № 704. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період проходження військової служби з 06.03.2022 по 01.11.2023 позивачу посадовий оклад та оклад за військовим званням, а відтак і залежні від них складові грошового забезпечення, нараховувалися із застосуванням неналежної розрахункової величини. Позивач вважає, що розміри посадового окладу та окладу за військовим званням у 2022 році мали визначатися шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, а у 2023 році - встановленого законом на 01.01.2023, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Просить позов задовольнити.
Відповідач 1 подав відзив, у якому заперечив проти задоволення позову. Зокрема, зазначив, що у період з 06.03.2022 по 30.06.2022 особовий склад Військової частини НОМЕР_1 , у тому числі позивач, перебував на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 , тоді як з 01.07.2022 фінансове забезпечення здійснювалося Військовою частиною НОМЕР_1 . У зв`язку з цим відповідач вважав себе неналежним відповідачем щодо вимог фінансового характеру за період до 30.06.2022. Щодо суті спору відповідач вказав, що до 20.05.2023 грошове забезпечення регулювалося пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №704, а з 20.05.2023, після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481, посадові оклади та оклади за військовим званням належало визначати виходячи з фіксованої величини 1762 грн. Також зазначив, що грошова допомога на оздоровлення за 2022 та 2023 роки позивачу була нарахована і виплачена у розмірі місячного грошового забезпечення. Щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відповідач зазначив, що позивач із рапортом про її виплату не звертався, а після вибуття з Військової частини НОМЕР_1 продовжив військову службу в іншій військовій частині. Також відповідач посилався на пропуск позивачем строку звернення до суду та просив у задоволенні позову відмовити.
Відповідач 2 відзив на позовну заяву не подав.
Позовна заява надійшла до суду 03.06.2026.
Ухвалою суду від 04.06.2026 позов залишений без руху.
Ухвалою суду від 16.06.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 02.07.2026 залучено до участі у справі другого відповідача Військову частину НОМЕР_2 .
Розглянувши позовну заяву, відзив на неї, з`ясувавши обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив таке.
ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 06.03.2022 по 01.11.2023.
У період з 06.03.2022 по 30.06.2022 позивач як військовослужбовець Військової частини НОМЕР_1 перебував на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 , а з 01.07.2022 - на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 .
За період проходження військової служби позивачу нараховувалося та виплачувалося грошове забезпечення, розміри посадового окладу та окладу за військовим званням при цьому не визначалися із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
Позивач звертався до відповідача 1 із заявою, у якій просив надати інформацію щодо нарахованого йому грошового забезпечення за період з 06.03.2022 по 01.11.2023 та здійснити його перерахунок, у тому числі залежних від посадового окладу та окладу за військовим званням виплат. Військовою частиною відповідні документи були надані, однак перерахунок і виплату різниці грошового забезпечення проведено не було.
З матеріалів справи та відзиву Військової частини НОМЕР_1 встановлено, що позивачу нараховувалася та виплачувалася грошова допомога на оздоровлення за 2022 та 2023 роки у розмірі місячного грошового забезпечення.
Водночас доказів призначення та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 та 2023 роки матеріали справи не містять. Військова частина НОМЕР_1 зазначає, що рапорту про виплату такої допомоги позивач не подавав.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.11.2023 №313 старшого лейтенанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та визначено таким, що з 01.11.2023 справи і посаду здав та вибув до нового місця служби - Військової частини НОМЕР_3 . 
Отже 01.11.2023 позивач не був звільнений з військової служби, а продовжив її проходження в іншій військовій частині. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з проходженням ними військової служби здійснюється, зокрема, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби. До складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджені тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів та схема тарифних коефіцієнтів за військовим званням.
Пунктом 4 постанови №704 у первісній редакції передбачалося визначення посадових окладів та окладів за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Після скасування постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 відновлено дію відповідної редакції пункту 4 постанови №704.
Отже, у 2022 році для визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням позивача підлягав застосуванню прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 у розмірі 2481 грн, а у 2023 році - прожитковий мінімум, встановлений статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 у розмірі 2684 грн.
При цьому суд враховує, що 20.05.2023 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481, пунктом 2 якої абзац перший пункту 4 постанови №704 викладено у редакції, якою передбачено розрахунок посадових окладів та окладів за військовими званнями виходячи з розміру 1762 грн.
Разом із тим частиною третьою статті 7 КАС України передбачено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувалися такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними. Такий підхід викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19 та від 10.01.2023 у справі №340/507/22. Ці правові висновки безпосередньо відтворені Верховним Судом і в постанові від 18.06.2026 у справі №200/4206/25.
Також суд враховує постанову Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 17.02.2026 у справі №520/5814/24.
У цій постанові Судова палата дійшла висновку, що під час обчислення розмірів посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями має застосовуватися пункт 4 постанови №704 у первісній редакції, яка передбачає використання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, а не редакція, запроваджена постановою №481 із фіксованою розрахунковою величиною 1762 грн.
Цей підхід Верховний Суд застосував і в постанові від 18.06.2026 у справі №200/4206/25, зазначивши, що пункт 4 постанови №704 підлягає застосуванню у первісній редакції в частині, яка не суперечить акту вищої юридичної сили - закону про Державний бюджет України на відповідний рік, оскільки суд не вправі застосовувати дефектний нормативно-правовий акт незалежно від того, чи був він формально чинним на момент виникнення спірних правовідносин.
Суд бере до уваги також постанову Верховного Суду від 16.07.2026 у справі №320/29450/24, якою скасовано рішення судів попередніх інстанцій про визнання протиправним і нечинним пункту 2 постанови №481 та відмовлено у задоволенні відповідного позову.
Водночас предметом розгляду у справі №320/29450/24 була правомірність нормотворчої діяльності Кабінету Міністрів України та наявність підстав для визнання положення нормативно-правового акта протиправним і нечинним.
У цій же справі суд не вирішує питання чинності постанови №481. Суд вирішує конкретний індивідуальний спір про належний розмір грошового забезпечення позивача та при цьому зобов`язаний визначити норму права, яка підлягає застосуванню до спірних відносин, із дотриманням правила частини третьої статті 7 КАС України.
При цьому постанова від 16.07.2026 у справі №320/29450/24 не містить висновку про відступ від правової позиції Судової палати, викладеної у постанові від 17.02.2026 у справі №520/5814/24.
За таких обставин суд вважає застосовним до спірних правовідносин висновок Судової палати та доходить висновку, що і після 20.05.2023 розміри посадового окладу та окладу за військовим званням позивача повинні визначатися із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2023, а не фіксованої величини 1762 грн.
За наведеного, позовні вимоги щодо перерахунку основного грошового забезпечення за весь заявлений період з 06.03.2022 по 01.11.2023 є обґрунтованими.
Разом із тим належного суб`єкта виконання такого обов`язку слід визначати з урахуванням фактичного здійснення фінансового забезпечення.
Оскільки з 06.03.2022 по 30.06.2022 позивач перебував на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 , саме на неї покладається обов`язок провести перерахунок і виплату грошового забезпечення за цей період. 
З 01.07.2022 фінансове забезпечення позивача здійснювала Військова частина НОМЕР_1 , а тому вона є належним відповідачем щодо такого перерахунку за період з 01.07.2022 по 01.11.2023.
Щодо грошової допомоги на оздоровлення.
Частиною першою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено надання військовослужбовцям щорічних основних відпусток із збереженням грошового і матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 6 розділу XXIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, розмір такої допомоги визначається виходячи, зокрема, з посадового окладу та окладу за військовим званням, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання допомоги. На це звернув увагу і Верховний Суд у постанові від 09.07.2026 у справі №240/4421/24.
Військова частина НОМЕР_1 не заперечує факту нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки.
Оскільки розмір цієї допомоги залежить від розміру місячного грошового забезпечення, а суд установив неправильність визначення посадового окладу та окладу за військовим званням, виплачена позивачу допомога на оздоровлення за 2022 та 2023 роки також підлягає перерахунку з урахуванням належних розмірів базових складових грошового забезпечення та раніше виплачених сум.
Щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Пунктом 5 постанови №704 передбачено право керівників державних органів у межах асигнувань надавати військовослужбовцям один раз на рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення. При цьому виплата такої допомоги відповідно до Порядку №260 здійснюється за рапортом військовослужбовця та на підставі відповідного наказу.
Матеріали справи не містять доказів подання позивачем рапортів про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 та 2023 роки, прийняття наказів про її призначення чи фактичної виплати такої допомоги.
Навпаки, Військова частина НОМЕР_1 прямо зазначила про відсутність відповідних рапортів.
Таким чином, на відміну від допомоги на оздоровлення, у цьому випадку відсутня вже здійснена виплата, розмір якої підлягав би коригуванню внаслідок перерахунку посадового окладу та окладу за військовим званням.
Саме лише встановлення судом неправильного розміру базових складових грошового забезпечення не створює права на виплату матеріальної допомоги, щодо якої не дотримано передбаченої законодавством процедури її призначення. Тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки.
Відповідно до пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток виплачується військовослужбовцю у рік звільнення з військової служби.
Аналогічне правило закріплено пунктом 3 розділу XXXI Порядку №260, відповідно до якого грошова компенсація за невикористані дні відпусток виплачується військовослужбовцям, які звільняються з військової служби.
Як встановлено судом, наказом від 01.11.2023 №313 позивача не звільнено з військової служби, а виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з вибуттям до нового місця служби - Військової частини НОМЕР_3 .
Отже, у листопаді 2023 року юридичний факт, з яким законодавство пов`язує виникнення права на грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, не настав.
Вибуття військовослужбовця з однієї військової частини до іншої не є тотожним звільненню з військової служби, оскільки проходження військової служби продовжується. Тому вимоги про перерахунок та виплату Військовою частиною НОМЕР_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки є безпідставними і задоволенню не підлягають.
Щодо грошового атестата.
Пунктом 11.1 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 №280, передбачено видачу військовослужбовцю грошового атестата, зокрема, у разі вибуття до нового місця служби з виключенням зі списків особового складу військової частини.
Саме такий зміст пункту 11.1 Правил №280 підтверджено Верховним Судом у постановах від 24.06.2026 у справі №200/4809/25.
Тому доводи Військової частини НОМЕР_1 про те, що грошовий атестат пов`язаний виключно зі звільненням військовослужбовця з військової служби, не ґрунтуються на змісті Правил №280. Сам відповідач водночас в іншій частині відзиву посилається на факт отримання позивачем грошового атестата.
За змістом пункту 11.2 Правил №280 у грошовому атестаті зазначаються, серед іншого, відомості про посадовий оклад, оклад за військовим званням та інші складові грошового забезпечення. Верховний Суд також наголошував, що форма грошового атестата передбачає відображення складових грошового забезпечення військовослужбовця.
Оскільки судом встановлено, що грошове забезпечення позивача за період служби у Військовій частині НОМЕР_1 визначалося із застосуванням неправильних розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, відповідні неправильні відомості не можуть зберігатися і в документі, який засвідчує розмір його грошового забезпечення при вибутті до нового місця служби.
Тому з метою повного відновлення порушеного права після проведення належного перерахунку Військова частина НОМЕР_1 повинна оформити та направити позивачу новий грошовий атестат з урахуванням встановлених судом належних розмірів грошового забезпечення.
Щодо строку звернення до суду.
Суд відхиляє доводи Військової частини НОМЕР_1 щодо пропуску позивачем строку звернення до суду.
Рішенням Конституційного Суду України від 11.12.2025 №1-р/2025 частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат визнано неконституційною. Відповідний припис утратив чинність із дня ухвалення цього рішення.
Спір у цій справі стосується належного розміру грошового забезпечення за час проходження військової служби та похідних від нього виплат.
При цьому 01.11.2023 позивач не був звільнений із військової служби, а лише переведений до іншого місця її проходження, а тому положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України щодо строку звернення у справах про виплату всіх сум, належних працівникові при звільненні, до спірних правовідносин не застосовуються.
За таких обставин підстав для залишення позову без розгляду з мотивів, наведених Військовою частиною НОМЕР_1 , суд не встановив.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
За наведених обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено в повній мірі правомірність своєї позиції з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, натомість доводи позивача є частково обґрунтованими, тому позовна заява підлягає до часткового задоволення.
Підстави для відшкодування судового збору в порядку ст. 139 КАС України відсутні. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 06.03.2022 по 30.06.2022 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 06.03.2022 по 30.06.2022 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 01.07.2022 по 01.11.2023 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01.07.2022 по 01.11.2023, визначивши розміри посадового окладу та окладу за військовим званням у 2022 році шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2022, а у 2023 році - установленого законом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування під час складання грошового атестата ОСОБА_1 належних розмірів його грошового забезпечення.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 після проведення перерахунку грошового забезпечення оформити та направити ОСОБА_1 новий грошовий атестат з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки без урахування належних розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки, визначивши її розмір із урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, обчислених із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2022 та 01.01.2023 відповідно, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 09 вересня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 ) 

Суддя       Т.О. Комшелюк