Справа № 199/4623/25
(2/199/586/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

10.04.2026 року  Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра

у складі головуючого судді – Авраменка А.М.,
при секретарі судового засідання – Куземі О.Г.,

за участю: позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – Тесля А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради про визнання протиправними наказів, скасування наказу про оголошення догани, –

ВСТАНОВИВ:

08 квітня 2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що сторони перебувають у трудових правовідносинах, позивач обіймає посаду провідного юрисконсульта, в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з 18 грудня 2024 року перебуває матеріал №932/12792/24 з предметом позову – припинення мобінгу, цькування відносно позивача. Внаслідок трудового спору відповідач зупинив роботу провідного юрисконсульта. Відповідач виніс наказ від 06 січня 2025 року №03-к, яким оголосив догану позивачу. Позивач посилається на низку порушень з боку керівництва відповідача при складенні та оформленні спірних наказів, недотримання процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності. 24 грудня 2024 року працівники відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нібито написали доповідні записки від 18 грудня 2024 року, на підставі яких підготовлено проект наказу про створення дисциплінарної комісії відносно позивача, який надано позивачу для ознайомлення 24 грудня 2024 року о 14 годин 30 хвилин, зі змісту якого комісія збирається 24 грудня 2024 року о 15 годині 00 хвилин. Позивачем подавались декілька зауважень щодо вказаного наказу, які відповідачем не розглянуті. Позивач стверджує на позбавлення його права на захист та можливості підготуватись до засідання комісії. Позивач ставить під сумнів легітимність дисциплінарної комісії через входження до складу комісії осіб, які, на думку позивача, не мали брати участі у дії комісії, в тому числі з підстав невідповідності вимогам законодавства. Послався позивач не відсутність у роботодавця права створювати дисциплінарні комісії, неналежність позивача до категорії службовців, не ознайомлення позивача з наказом під особистий підпис, відсутність посилання у наказі №100 від 23 грудня 2024 року на конкретні положення Правил внутрішнього трудового розпорядку, які були порушені. Позивач пропонував відповідачу добровільно скасувати наказ від 23 грудня 2024 року №100, оскільки такий наказ підтверджує факт мобінгу та цькування позивача. Заперечив позивач дійсність протоколу б/н від 24 грудня 2024 року, оскільки в ньому відсутнє посилання на наказ від 23 грудня 2024 року №100. Також позивач стверджує про те, що у комісії відсутні повноваження на встановлення вчинення дисциплінарного проступку працівниками, у протоколі засідання комісії не вказано які саме правила внутрішнього трудового розпорядку порушені, ким вони затвердженні та чи ознайомлений позивач із ними, у комісії відсутні повноваження рекомендувати директору дисциплінарні стягнення та/або підтримування пропозиції. Щодо змісту доповідних записок від 18 грудня 2024 року, то позивач частково заперечив їх правдивість, а саме заперечив провокацію конфлікту зі свого боку, не перешкоджав вийти із кабінету бухгалтеру, не лаявся та не ображав бухгалтерів. Щодо спірного наказу від 06 січня 2025 року №03-к, то позивач зазначив, що підставою для скасування такого наказу є протиправність наказу від 23 грудня 2024 року №100, нелегітимність створення комісії, порушення прав позивача на захист, в тому числі на надання пояснень, видання наказу в період перебування позивач у відпустці з 06 січня 2025 року, не ознайомлення позивача із вказаним наказом, незавізованість наказу належним чином. За таких обставин позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив визнати протиправними накази відповідача від 23 грудня 2024 року №100 «Про створення дисциплінарної комісії», від 06 січня 2025 року №03-к «Про оголошення догани ОСОБА_4 » та скасувати наказ відповідача від 06 січня 2025 року №03-к «Про оголошення догани ОСОБА_4 ».
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 16 червня 2025 року вирішено провести розгляд цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі з викладених у позові підстав та обставин.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав їх необґрунтованості та недоведеності. Відповідачем подано суду відзив, в якому відповідач також просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з тих підстав, що в рамках справи №932/12792/24 постановою апеляційного суду відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, поданої до подання позову, на момент подання відзиву позивача звільнено з роботи у відповідача у зв`язку із порушенням трудової дисципліни, позивач перекручує факти з метою дискредитації керівництва відповідача. Заперечив відповідач реєстрацію наказу №100 від 23 грудня 2024 року «заднім числом» та мобінг і цькування позивача, стверджував про надання позивачу можливості ознайомитись із даним наказом, зазначив, що усі зауваження позивача були зареєстровані та розглянуті, позивачу надали можливість надати пояснення, законодавство не містить вимог щодо надання позивачу для ознайомлення доповідних записок ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Також відповідач послався на те, що законодавством не передбачено вимог або обмежень щодо персонального складу комісії, яка збирає матеріали для подальшого вирішення питання про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності, необхідність відводу окремих членів комісії є безпідставними, правила внутрішнього трудового розпорядку перебувають у вільному доступі на інформаційному стенді в адміністративному приміщенні, до якого позивач має доступ. Крім того відповідач зазначив, що позивач самостійно відмовився надавати пояснення, зокрема під час засідання комісії, твердження позивача про перевищення повноважень чи бездіяльність з боку працівників відповідача є наклепом, позивача було ознайомлено із протоколом засідання дисциплінарної комісії, усі твердження позивача ґрунтуються на суб`єктивних оцінках та припущеннях. З опису своїх власних дій позивач саме демонструє, що уникав взаємодії з комісією, не бажав надавати пояснення, створював перешкоди для об`єктивного розгляду ситуації. Після початку конфлікту сторін позивач почав регулярно оформлювати відпустки як батько дітей віком до 15 років. Щодо подій від 06 січня 2025 року, то наказ про оглоолшення догани позивачу було доведеного до його відома о 09 годині 22 хвилини, об 11 годин 10 хвилин позивач самовільно покинув робоче місце, залишивши заяву про відпустку старшому інспектору з кадрів ОСОБА_6 без очікування погодження керівництва. Рішення про накладення дисциплінарного стягнення не належить до компетенції трудового колективу, а тому звернення позивача про розгляд ситуації трудовим колективом є необґрунтованим.
У відповіді на відзив позивач просив задовольнити позов та послався на те, що не знав і не міг знати про припинення трудових правовідносин із відповідачем до 19 травня 2025 року, повторює основні тези зі змісту свого позову, заперечує обставини та мотивування, викладені у відзиві, посилаючись на невідповідність їх фактичним обставинам, незаконність і неправомірність дій, рішень директора відповідача.
Відповідач подав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких знову просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, вказавши, що позивач повторює доводи, наведені у його позові щодо його звільнення (справа 199/7251/25), а отже вони не стосуються обставин дисциплінарного стягнення у виді догани, в наказах №04 та №05 від 06 січня 2025 року, №100 від 23грудня 2024 року вказано однаковий склад комісії, однак підстави проведення розслідувань різні, доповідні записки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у перших двох наказах не згадуються, усі зволікання у доступі позивача до документів у січні 2025 року зумовлені ним самим, оскільки позивач після однієї відпустки одразу пішов у іншу, усі документу щодо службового розслідування та накладення дисциплінарного стягнення були надані позивачу в установленому порядку, трудове законодавство не передбачає обов`язку попереджати працівника про створення комісії та початок службового розслідування, однак позивач мав доступ до цих документів, зволікав із ознайомлення із ними, перебуваючи у відпустках. Позивачу було надано усі запитувані ним документі у встановлений законом строк – до 30 календарних днів, заяви позивача про «заднє число» та інші спекулятивні твердження є голослівними, усі заяви позивача є виключно його суб`єктивною інтерпретацією подій та непідтверджені жодними доказами.
За таких обставин, керуючись ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи за наведеної явки учасників справи.
Вислухавши учасників справи, які з`явились у судове засідання, допитавши свідків, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.
Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач в період з 02 березня 2020 року по 20 січня 2025 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, обіймаючи посаду юрисконсульта підприємства з 16 лютого 2021 року (01 вересня 2023 року посаду перейменовано на провідного юрисконсульта), однак наказом директора відповідача від 20 січня 2025 року №15-к був звільнений з тієї ж дати за прогул без поважних причин (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Викладене підтверджується копією трудової книжки, копією паспорту, копією наказу про звільнення, копіями наказів про переведення, копіями актів про відсутність на роботі.
Пунктом 4.1.9 Правил внутрішнього трудового розпорядку КП «Муніципальна варта» ДМР, затвердженого загальними зборами трудового колективу КП «Муніципальна варта» ДМР від 21 лютого 2018 року, до основних обов`язків працівників підприємства, не задіяних безпосередньо у виконанні заходів охорони, належить обов`язок додержуватись норм професійної етики, прагнути до високої культури спілкування, виявляти повагу до колег та інших осіб, не вчиняти дій, що можуть призвести до приниження їхньої честі та гідності, бути уважним і тактовним з замовником послуг підприємства, сприяти створенню нормального психологічного мікроклімату в трудовому колективі. Копія правил внутрішнього трудового розпорядку наявна в матеріалах справи, як і копія розписки позивача про ознайомлення ним 20 червня 2023 року з колективним договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку відповідача.
18 грудня 2024 року головним бухгалтером відповідача ОСОБА_5 та провідним бухгалтером ОСОБА_3 складено доповідні записки, які наступного дня подано відповідачу. У вказаних доповідних записах зазначені особи повідомляють директора відповідача про те, що 18 грудня 2024 року приблизно о 09 годині 50 хвилин в кабінет бухгалтерії прийшов позивач та, висловлюючи зауваження, почав провокувати конфлікт з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з приводу питання отримання позивачем декретної відпустки. Коли ситуація почала виходити з-під контролю, ОСОБА_3 попросила позивача вийти з кабінету, що позивач проігнорував, продовживши конфлікт. Тоді ОСОБА_3 відкрила двері кабінету і знову попросила позивача вийти з кабінету, але позивач знову це проігнорував і продовжив кричати та лаятись на вказаних осіб. ОСОБА_3 намагалась вийти з кабінету, однак позивач перешкоджав цьому. Заступник директора ОСОБА_7 теж в цей час знаходився в кабінеті, відсторони позивача від ОСОБА_3 , надавши останній можливість вийти. Після цього позивач продовжив сперечатись з ОСОБА_2 на підвищених тонах та насміхатись з професійних навичок останньої. В цей час до кабінету повернулась ОСОБА_3 з директором ОСОБА_8 , який попросив позивача вийти з кабінету, позивач вийшов, але не одразу. Копії доповідних записок наявні в матеріалах справи.
23 грудня 2024 року директором відповідача видано наказ №100 «Про створення дисциплінарної комісії», яким наказано створити дисциплінарну комісію КП «Муніципальна варта» ДМР на час службового розслідування щодо провідного юрисконсульта адміністрації ОСОБА_1 у складі: голови комісії – заступника директора з фінансово-економічних питань ОСОБА_7 , секретаря комісії – начальника відділу кадрів та діловодства ОСОБА_9 , членів комісії – старшого інспектора з кадрів ОСОБА_6 , заступника директора з організації охорони ОСОБА_10 , начальника відділу охорони ОСОБА_11 . Комісію уповноважено щодо наступних дій: провадження службового розслідування на підприємстві та складання актів; призначення місця і дати проведення засідання дисциплінарної комісії; формування порядку денного засідань дисциплінарної комісії; ознайомлення з матеріалами справи; висловлення своєї пропозиції під час засідання дисциплінарної комісії; ставити питання та вимагати від працівника пояснення; брати участь у прийняття рішень шляхом голосування, ініціювання в разі потреби скликання засідання дисциплінарної комісії; право одержувати пояснення від працівника та від інших осіб щодо обставин справи; право одержувати необхідні документи або їх копії та долучати до матеріалів дисциплінарної справи. Секретарю комісії Крутько Ю.В. надано наступні повноваження: зажадати від провідного юрисконсульта адміністрації ОСОБА_1 письмові пояснення щодо порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, а саме п.4.1.9 18 грудня 2024 року; призначити засідання дисциплінарної комісії на 24 грудня 2024 року о 15 годині 00 хвилин у приміщенні Дніпровської міської ради, а саме у робочому кабінеті відділу кадрів та діловодства підприємства за присутності ОСОБА_1 ; ознайомити з наказом під особистий підпис провідного юрисконсульта адміністрації Коршун С.В., у разі його відсутності направити лист та повідомлення через месенджер (Viber/Telegram/WatsApp) з наказом для ознайомлення. Висновки комісії надати директору підприємства до 27 грудня 2024 року. Копія наказу наявна в матеріалах справи.
24 грудня 2024 року працівниками відповідача – начальником відділу кадрів та діловодства ОСОБА_9 , старшим інспектором з кадрів Черняк О.Є., провідним інженером з охорони праці Сущенко В.К. складено акт про відмову від підпису про ознайомлення з наказом, а саме про те, що 24 грудня 2024 року о 14 годині 30 хвилин у приміщенні Дніпровської міської ради, а саме кабінеті провідного юрисконсульта та провідного інженера з охорони праці позивачу надано та запропоновано під особистий підпис ознайомитись із наказом відповідача від 23 грудня 2024 року №100 «Про створення дисциплінарної комісії». Однак позивач, ознайомившись із наказом відповідача, отримавши його копію від начальника відділу кадрів та діловодства ОСОБА_9 , не поставив свій підпис про ознайомлення, просто встав та вийшов з кабінету. На запитання начальника відділу кадрів та діловодства ОСОБА_9 позивач продовжив йти та ігнорувати всі питання. Копія наказу наявна в матеріалах справи.
24 грудня 2024 року працівниками відповідача у складі начальника відділу кадрів та діловодства Крутько Ю.В., старшого інспектора з кадрів Черняк О.Є., заступника директора з фінансово-економічних питань Павлова Г.П., заступника директора з організації охорони ОСОБА_10 , начальника відділу охорони Тітова О.Б. складено акт про відмову надання пояснення, згідно якого 24 грудня 2024 року о 15 годин 00 хвилин у приміщенні Дніпровської міської ради, а саме кабінеті начальника відділу кадрів та діловодства відбулось засідання дисциплінарної комісії відповідно наказу відповідача від 23 грудня 2024 року №100 «Про створення дисциплінарної комісії», однак позивач на нього не з`явився, почекавши вісім хвилин комісія прийшла до кабінету позивача, але позивача запропонував повернутись до кабінету начальника відділу кадрів та діловодства. Позивач надав зауваження на ім`я директора відповідача від 24 грудня 2024 року, зачитавши його, а потім без пояснень о 15 годин 11 хвилин почав виходити з кабінету, запитання начальника відділу кадрів та діловодства, чи буде позивача надавати пояснення останній проігнорував та продовжив виходити. Пояснення комісії не було надано. Вказані обставини підтверджуються копією акту та показами свідка ОСОБА_9 
24 грудня 2024 року позивачем складено та подано відповідачу зауваження на наказ про створення відносно позивача дисциплінарної комісії, копія зауважень наявні у справі. За змістом вказаних зауважень позивач зазначив про необхідність надання йому доповідних записом ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , необхідність надання достатнього часу для підготовки до дисциплінарної комісії, вказав на незрозумілість зі змісту наказу суті дисциплінарного порушення, послався на наявність у суді справи №932/12792/24 про забезпечення позову з предметом позову цькування та мобінг.
24 грудня 2025 року відбулось засіданні дисциплінарної комісії щодо службового розслідування стосовно позивача, на комісії були присутні заступник директора з фінансово-економічних питань ОСОБА_7 , начальник відділу кадрів та діловодства ОСОБА_9 , старший інспектор з кадрів Черняк О.Є., заступник директора з організації охорони ОСОБА_10 , начальник відділу охорони ОСОБА_11 та позивач. У протоколі засідання дисциплінарної комісії зазначено, що позивач запізнився на засідання, надав на реєстрацію старшому інспектору з кадрів ОСОБА_6 зауваження від 24 грудня 2024 року, висловився неетично та безпідставно у присутності комісії стосовно начальника відділу кадрів та діловодства ОСОБА_9 (а саме, якщо документ не буде зареєстровано, начальник відділу кадрів та діловодства порве та викине зауваження), зачитав свої зауваження від 24 грудня 2024 року, вийшов з кабінету, у присутності членів комісії відмовився надавати пояснення, проігнорувавши питання начальника відділу кадрів та діловодства щодо надання пояснень інциденту від 18 грудня 2024 року, що зафіксовано актом про відмову надання пояснення від 24 грудня 2024 року. В той же час, позивачу раніше було надано до ознайомлення оригінал та копію наказу від 23 грудня 2024 року №100 «Про створення дисциплінарної комісії», позивач проігнорував питання щодо ознайомлення з наказом, що зафіксовано актом про відмову від підпису про ознайомлення з наказом від 24 грудня 2024 року. За результатами розгляду усієї документації встановлено вчинення працівником дисциплінарного проступку, а саме порушення правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства. ОСОБА_7 запропонував рекомендувати директору підприємства дисциплінарне стягнення у вигляді догани відповідно до п.1 ч.1 ст.147 КЗпП України, усі присутні підтримали одноголосно. Викладене підтверджується копією протоколу засідання дисциплінарної комісії.
06 січня 2025 року працівниками відповідача – начальником відділу кадрів та діловодства Крутько Ю.В., старшим інспектором з кадрів Черняк О.Є., заступником директора з фінансово-економічних питань Павловим Г.П., заступником директора з організації охорони Левко Є.В., начальником відділу охорони Тітовим О.Б., провідним інженером з охорони праці ОСОБА_12 , механіком ОСОБА_13 складено акт про відмову від підпису про ознайомлення з протоколом засідання дисциплінарної комісії щодо службового розслідування стосовно ОСОБА_1 , згідно якого 06 січня 2025 року о 09 годині 21 хвилині у приміщенні Дніпровської міської ради, а саме кабінеті провідного юрисконсульта та провідного інженера з охорони праці позивачу надано та запропоновано під особистий підпис ознайомитись із протоколом засідання дисциплінарної комісії щодо службового розслідування стосовно позивача від 24 грудня 2024 року. Однак позивач, ознайомившись із протоколом, отримавши його копію від начальника відділу кадрів та діловодства ОСОБА_9 , відмовився поставити свій підпис про ознайомлення. Копія акту наявна в матеріалах справи.
06 січня 2025 року директором відповідача видано наказ №03-к «Про оголошення догани ОСОБА_4 », у якому зазначено, що згідно ст.147 КЗпП України, у зв`язку із вчинення дисциплінарного проступку, а саме порушенням п.4.1.9 Правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, що виявлено в недодержанні норм професійної етики, виявленні неповаги до колег та приниження їхньої часті та гідності, ділової репутації, створення напруженої, ворожої, образливої атмосфери, наказано оголосити позивачу догану за порушення трудової дисципліни (порушення п.4.1.9 правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства). Наказ винесено на підставі протоколу засіданні дисциплінарної комісії щодо службового розслідування стосовно позивача від 24 грудня 2024 року, доповідних записом ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 18 грудня 2024 року, акту про відмову надати пояснення від 24 грудня 2024 року. Викладене підтверджується копією наказу, копією протоколу засідання дисциплінарної комісії.
Згідно копії акту про відмову від підпису про ознайомлення з наказом від 06 січня 2025 року працівниками відповідача – начальником відділу кадрів та діловодства ОСОБА_9 , старшим інспектором з кадрів Черняк О.Є., заступником директора з організації охорони Левко Є.В., начальником відділу охорони Тітовим О.Б., провідним інженером з охорони праці ОСОБА_12 , механіком ОСОБА_13 складено зазначений акт про те, що 06 січня 2025 року о 09 годині 22 хвилини у приміщенні Дніпровської міської ради, а саме кабінеті провідного юрисконсульта та провідного інженера з охорони праці, позивачу зачитано, надано та запропоновано під особистий підпис ознайомитись з наказом відповідача від 06 січня 2025 року №03 «Про оголошення догани ОСОБА_4 ». Однак позивач, ознайомившись із наказом, отримавши копію від начальника відділу кадрів та діловодства ОСОБА_9 , відмовився поставити свій підпис про ознайомлення.
06 січня 2025 року директором відповідача видано наказ №03-в, яким надано позивачу додаткову соціальну відпустку за 2025 рік, як батьку, що має більше двох дітей віком до 15 років з 06 січня 2025 року по 15 січня 2025 року, тривалістю 10 календарних днів. Підстава – заява позивача. Копія наказу наявна в матеріалах справи.
Як слідує зі змісту копії акту про відсутність на роботі від 06 січня 2025 року, складеного працівниками відповідача – начальником відділу кадрів та діловодства Крутько Ю.В., старшим інспектором з кадрів Черняк О.Є., заступником директора з фінансово-економічних питань Павловим Г.П., начальником відділу охорони Тітовим О.Б., після ознайомлення позивача з наказом №03-к «Про оголошення догани ОСОБА_4 », протоколом засідання дисциплінарної комісії щодо службового розслідування стосовно ОСОБА_1 від 24 грудня 2024 року 06 січня 2025 року близько 11 години 10 хвилин у приміщенні Дніпровської міської ради, а саме кабінеті начальника відділу кадрів та діловодства, позивач надав старшому інспектору з кадрів Черняк О.Є. в присутності начальника відділу кадрів та діловодства заяву про надання відпустки для реєстрації. Оскільки заява не могла бути розглянута директором підприємства одразу, старший інспектор з кадрів та начальник відділу кадрів та діловодства прийшли близько 11 години 57 хвилин попередити працівника про це, однак позивача не було на місці – у кабінеті провідного юрисконсульта та провідного інженера з охорони праці. Відповідно до доповідних записок охоронників групи стаціонарної охорони відділу охорони ОСОБА_14 , ОСОБА_15 від 06 січня 2025 року позивач покинув приміщення о 11 годині 48 хвилин одягнений та не повертався. Протягом робочого дня позивач був відсутній у своєму робочому кабінеті. Викладене підтверджується копією акту про відсутність на роботі, копіями доповідних записок.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 підтвердила дійсність фактичних обставин, що вказані у наведених вище актах, складених за її підписом та участю.
Судом також встановлено, що копії оспорюваних позивачем наказів відповідача, копія протоколу засідання дисциплінарної комісії від 24 грудня 2024 року були надіслані відповідачем позивачу у месенджер 06 січня 2025 року у відповідності до наказу відповідача від 06 лютого 2024 року №16 «Про застосування спрощеного обміну документами підприємства через засоби телекомунікаційного зв`язку». Викладене підтверджується копіями скріншотів та копією наказу.
13 січня 2025 року позивачем складено та надано відповідачу письмові зауваження та пропозиції, в яких позивач посилається на не розгляд директором відповідача зауважень позивача від 24 грудня 2024 року №108 до проекту наказу, винесення наказу від 23 грудня 2024 року №100 «заднім числом», стверджує про мобінг та цькування позивача з боку роботодавця, висловлює зауважень щодо наказу 23 грудня 2024 року №100, зокрема складу комісії, заявляє відвід деяким членам комісії, висловлює незгоду зі змістом наказ (можливості створення дисциплінарної комісії, строку проведення службового розслідування, строку дії комісії тощо), зазначає про невиконання секретарем своїх повноважень, заперечує отримання копії наказу через месенджер, ненадання проекту наказу позивачу на візування, висловлює пропозицію щодо добровільного скасування низки наказів, вимагає утворити комісією по трудових спорах на підприємстві, викладає зауваження щодо протоколу б/н від 24 грудня 2024 року, а також викладає незгоду і зауваження щодо наказу від 06 січня 2025 року №03-к. Також позивач викладає свою незгоду і зауваження до наказів від 06 січня 2025 року №04, №05, попереджає про початок простою у своїй роботі з 16 січня 2025 році, поскаржився на дії певних працівників відповідача. Копія письмових зауважень та пропозицій наявна в матеріалах справи.
Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, КЗпП України.
Так, відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст.ст.2, 221, 231, 232 КЗпП України працівник має право звернутися до суду для вирішення трудового спору, захисту свого порушеного права.
Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. (Частину першу статті 233 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, згідно з Рішенням Конституційного Суду №1-р/2025 від 11 грудня 2025 року).
Згідно ст.232 КЗпП України безпосередньо в місцевих загальних судах розглядаються трудові спори за заявами, зокрема: працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються; працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.
Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
За змістом ст.ст.139, 140 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір. У необхідних випадках заходи дисциплінарного впливу застосовуються стосовно окремих несумлінних працівників.
Положеннями ст.142 КЗпП України передбачено, що трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням роботодавця і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.
Нормою ст.147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Частиною 1 ст.147-1 КЗпП України встановлено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.
Статтею 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Нормою ст.149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Відповідно до ст.150 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу, тобто зокрема ст.ст.221, 231, 232 КЗпП України, зміст яких наведено вище).
За змістом ст.ст.12, 13, 76, 81, 89 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. У постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №917/2101/17.
Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №645/5557/16-ц).
Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.
Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимоги, ґрунтуючи свою правову позицію та результат розгляду справи на наступному.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності. Наведені висновки містяться у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2023 року по справі №761/42030/21, від 11 грудня 2023 року по справі №607/20787/19.
Верховний Суд зазначає, що, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі №910/3907/18, від 09 лютого 2021 року у справі №381/622/17, від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19.
За змістом ст.2 ЦПК України метою цивільного судочинства є саме ефективний захист прав та інтересів позивача. Отже, спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути ефективним, тобто призводити у конкретному спорі до того результату, на який спрямована мета позивача, – до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення – гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію. Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і захищати порушене право чи інтерес («один спір – один процес»). Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати. (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі №48/340 (пункт 6.41), від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 01 жовтня 2019 року у справі №910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі №50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі №922/4206/19 (пункт 43), від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/17 (пункт 67), від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 (пункти 63, 89), від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18 (пункт 98), від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (пункт 9.1), від 22 червня 2021 року у справах №334/3161/17 (пункт 55) і №200/606/18 (пункт 73), від 29 червня 2021 року у справі №916/964/19 (пункт 7.3), від 31 серпня 2021 року у справі №903/1030/19 (пункт 68), від 14 вересня 2021 року у справі №359/5719/17 (пункт 119), від 16 вересня 2021 року у справі №910/2861/18 (пункт 98), від 26 жовтня 2021 року у справі №766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі №143/591/20 (пункт 8.31), від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 (пункт 21), від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (пункт 56), від 21 вересня 2022 року у справі №908/976/19 (пункт 5.6), від 28 вересня 2022 року у справі №483/448/20 (пункт 9.64), від 14 грудня 2022 року у справі №477/2330/18 (пункт 55), від 18 січня 2023 року у справі №488/2807/17 (пункт 86), від 14 липня 2023 року по справі №233/4365/18), постанову Верховного Суду від 10 вересня 2025 року по справі №815/1105/18)
Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (п.8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року по справі №910/10784/16).
Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19 (п.6.21), від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (п.54), від 06 квітня 2021 року у справі №910/10011/19 (п.99), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (п.76), від 02 листопада 2021 року у справі №925/1351/19 (п.6.56), від 25 січня 2022 року у справі №143/591/20 (п.8.46), від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц (п.155).
Стосовно спірних правовідносин сторін у даній цивільній справі, то спираючись на наведені вище правові висновки, враховуючи зміст заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про визнання протиправним наказу відповідача від 23 грудня 2024 року №100 «Про створення дисциплінарної комісії», оскільки сама лише констатація судом протиправності наказу роботодавця у резолютивній частині судового рішення жодним чином не впливає на обсяг прав та обов`язків сторін, не зумовлює необхідність вчинення або утримання від вчинення відповідачем будь-яких дій на користь позивача, поновлення позивача у правах, виплати йому компенсації тощо, а отже не зумовлюватиме поновлення будь-яких прав та захист будь-яких інтересів позивача. Відтак, така позовна вимога не є ані належним, ані ефективним способом захисту прав позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позову у відповідній його частині.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу відповідача про оголошення догани позивачу, суд керувався наступним.
У постанові Верховного Суду від 12 березня 2018 року в справі №761/6874/17 зазначено, що «відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків».
У постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №664/2820/15-ц зроблено висновок, що «ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок».
У постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №515/1087/17 зазначено, що «при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності».
У постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі №487/1885/17 вказано, що «підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника».
Верховний Суд у постановах від 24 липня 2019 року по справі №359/4316/17, від 20 травня 2020 року по справі №754/4355/17, від 30 березня 2020 року по справі №489/7807/18 дійшов висновку, що під час розгляду справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності не має значення, чи призвів вчинений ним дисциплінарний проступок до настання реальних негативних наслідків - для накладення дисциплінарного стягнення цілком достатньо фіксації самого факту винного вчиненого працівником порушення трудової дисципліни, а наявність чи відсутність шкідливих наслідків може бути врахована тільки при визначенні тяжкості проступку та виборі виду дисциплінарного стягнення. Разом з цим необхідною умовою для накладення стягнення є така ознака порушення трудової дисципліни як вина працівника, наявність якої має бути обов`язково доведена роботодавцем.
Наведені вище правові висновки судів касаційної інстанцій знайшли своє подальше застосування у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року по справі №554/9493/17, від 09 серпня 2022 року по справі №456/1956/20, від 31 серпня 2022 року по справі №541/2556/19.
Пояснення порушника трудової дисципліни, внутрішнього трудового розпорядку є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом (роботодавцем) обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року у справі №711/8227/16-ц, від 26 липня 2021 року по справі №643/10816/17, від 13 грудня 2023 року по справі №621/2124/22, від 20 листопада 2024 року по справі №948/1065/22.
Наказ про накладення на працівника дисциплінарного стягнення не відповідає вимогам трудового законодавства, якщо у ньому не зазначено, коли мало місце і в чому конкретно полягає порушення працівником трудових обов`язків (постанови Верховного Суду від 22 липня 2020 року по справі №554/9493/17, від 06 квітня 2022 року по справі №201/8614/18).
Вирішуючи решту заявлених позовних вимог – в частині вимог про визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 06 січня 2025 року №03-к «Про оголошення догани ОСОБА_4 », враховуючи наведені вище правові висновки Верховного Суду, норми трудового законодавства та встановлені фактичні обставини, а також приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи було встановлення прийняття відповідачем вказаного спірного наказу, яким позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани, однак такий наказ не містить відомостей про те, коли та де мало місце і в чому конкретно полягало порушення позивачем правил внутрішнього трудового розпорядку, за яких обставин вчинено. Означені недоліки змісту спірного наказу відповідача про оголошення догани свідчать про його невідповідність вимогам трудового законодавства, що є самодостатньою підставою для визнання такого наказу протиправним/незаконним та його скасування, а відтак і задоволення відповідної частини позовних вимог.
Складаючи повний текст даного рішення суду за наслідками розгляду по суті спору сторін, та наводячи у ньому мотивовану оцінку аргументів відповідачів, заявлених як підстави для відмови у задоволенні позову, суд у відповідності до норм ст.10 ч.4 ЦПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» враховує практику Європейського суду з прав людини як джерело права, відповідно до якої Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово посилався на те, що згідно ст.6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Однак, ст.6 §1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. (див. Ruiz Torija v. Spain, рішення від 9 грудня 1994 року, Серії А №303-А, с.12, §29; Hirvisaari v. Finland, рішення від 27 вересня 2001 року, заява №49684/99, §30; Van de Hurk v. the Netherlands (Ван де Гурк проти Нідерландів), §61; Garcia Ruiz v. Spain (Гарсіа Руїз проти Іспанії), §26; Jahnke and Lenoble v. France (Янке і Ленболь проти Франції) (dec.); Perez v. France (Перез проти Франції), §81; Салов проти України, рішення від 06 вересня 2005 року, заява №65518/01, п.89)
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормами ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судовий збір в розмірі 968,96 гривень.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 124 Конституції України, ст.ст.2, 139, 140, 142, 147, 147-1, 148, 149, 150, 221, 231, 232, 233 КЗпП України, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 137, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

 
Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Комунального підприємства «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради (ЄДРПОУ 37538877; адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75) про визнання протиправними наказів, скасування наказу про оголошення догани – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ Комунального підприємства «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради «Про оголошення догани ОСОБА_4 » від 06 січня 2025 року №03-к.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
У порядку розподілу судових витрат стягнути з Комунального підприємства «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради (ЄДРПОУ 37538877; адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 968,96 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.  У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко