П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/10019/25 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Альчук Максим Петрович 
Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М. 
14 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Кузьмишина В.М. 
суддів: Сушка О.О.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. Описова частина.
1. Короткий зміст позовних вимог.
1.1. ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи в районах Крайньої Півночі у пільговому обчисленні та зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок пенсії.
1.2. Позов мотивований тим, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 14.10.1983 року по 30.08.1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, із застосуванням пільгового коефіцієнту один рік роботи за один рік і шість місяців, оскільки зазначений період підтверджується належними записами трудової книжки.
2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
2.1. Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
2.2. Не погоджуючись із розміром отримуваної пенсії, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із відповідним запитом щодо врахування періоду роботи в районах Крайньої Півночі у пільговому обчисленні.
2.3. Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 01.07.2025 ОСОБА_1 повідомлено, що за період працевлаштування в районі Крайньої Півночі чи місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, у матеріалах пенсійної справи відсутні трудові договори, що, на думку відповідача, унеможливлює кратне обчислення відповідного періоду роботи.
2.4. У зв`язку із відмовою пенсійного органу, позивач звернувся до суду.
3. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
3.1. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року позов задоволено:
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у зарахуванні при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком до страхового стажу періоду роботи з 14.10.1983 року по 30.08.1991 року в кратному розмірі із застосуванням пільгового коефіцієнту один рік за один рік і шість місяців;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 17.02.2023 року, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 14.10.1983 року по 30.08.1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, в кратному розмірі із застосуванням пільгового коефіцієнту один рік за один рік і шість місяців, з урахуванням раніше виплачених сум.
3.2. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, дійшов висновку, що трудова книжка позивача підтверджує факт його роботи у спірний період у районі Крайньої Півночі, а відсутність письмового строкового трудового договору не може бути підставою для відмови у застосуванні пільгового коефіцієнта.
4. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
4.1. Не погоджуючись з ухваленим рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 березня 2026 року та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на недотримання судом першої інстанції норм матеріального права, що, на думку апелянта, призвело до неправильного вирішення питання.
4.2. Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
ІІ. Мотивувальна частина.
1. Позиція апеляційного суду.
Апеляційний суд перевірив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права у межах доводів апеляційної скарги та дійшов таких висновків.
1.1. Правовою підставою для пільгового обчислення страхового стажу за роботу в районах Крайньої Півночі є пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), відповідно до якого період роботи до 01.01.1991 у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.
1.2. Відповідно до пункту 110 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590, робота в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, з 01.03.1960 зараховується до стажу в полуторному розмірі за умови, якщо працівник мав право на пільги, встановлені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960.
1.3. Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та користування відповідними пільгами. Тобто достатньо одного із перерахованих документів законодавство не вимагає їх сукупності. Аналогічна правова позиція є усталеною у практиці Верховного Суду: постанови від 07.02.2018 у справі № 590/871/17, від 07.06.2018 у справі № 173/637/17, від 03.07.2018 у справі № 302/662/17-а, від 19.09.2019 у справі № 348/2208/16-а, від 14.11.2019 у справі № 265/6105/16-а, від 27.07.2022 у справі № 560/755/19.
1.4. Зокрема, частиною 1 ст. 62 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
1.5. Як свідчать матеріали справи, до страхового стажу позивача не зараховано стаж трудової діяльності з 14.10.1983 року по 30.08.1991 в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі з підстав відсутності у матеріалах пенсійної справи письмових трудових договорів, надаючи оцінку таким доводам відповідача, варто зазначити наступне.
1.6. Відповідно до трудової книжки позивача, останній у період з 14.10.1983 року по 30.08.1991 року працював на посаді водія 3 класу на підприємстві «Автомобільна база Трест Нижнеангарсстрой» в с. Гоуджекит Північно-Байкальського району Бурятської АРСР, РРФСР.
Вказані відомості у трудовій книжці є належно оформленими, чіткими та не містять виправлень чи інших недоліків, які б ставили під сумнів факт трудової діяльності позивача у зазначений період. Отже, трудова книжка містить достатні відомості для підтвердження факту роботи позивача у спірний період.
1.7. При цьому з наведених записів трудової книжки вбачається, що місцем роботи позивача було підприємство, розташоване в с. Гоуджекит Північно-Байкальського району Бурятської АРСР, тобто на території, яка відповідно до законодавства, що діяло на час набуття спірного стажу, відносилася до районів Крайньої Півночі або місцевостей, прирівняних до них.
1.8. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що трудова книжка є достатнім документом для врахування стажу і його пільгового обчислення. При цьому вимога апелянта про обов`язкове надання письмового трудового договору, суперечить п. 5 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV (в редакції Закону № 32-V від 26.07.2006), який передбачає можливість підтвердження трудовою книжкою, письмовим трудовим договором або довідкою за вибором особи.
1.9. На час набуття позивачем трудового стажу у спірні періоди, діяла Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Відповідно до статті 6 цієї Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі на пільгових умовах, враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць.
Пунктом 2 статті 13 Угоди передбачено, що пенсійні права громадян, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу з Угоди відповідної держави-учасниці.
1.10. Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції, що Закон України від 01.12.2022 № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» та постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 поширюються виключно на правовідносини, що виникли після набрання ними чинності. Правовідносини із набуття позивачем трудового стажу в РРФСР/рф виникли значно раніше, тому вказані нормативні акти до них у частині незарахування стажу не застосовуються.
1.11. Отже, неврахування пенсійним органом спірного періоду роботи позивача з 14.10.1983 року по 30.08.1991 року з підстав ненадання письмового трудового договору є безпідставним, оскільки чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством не встановлювалася вимога щодо обов`язкового подання одночасно трудової книжки та письмового трудового договору. Належно оформлена трудова книжка є достатньою підставою для підтвердження відповідного періоду роботи та його пільгового обчислення.
1.12. Доводи апелянта про те, що лист Головного управління від 01.07.2025 року № 81916743/З-02/8-0200/25 має виключно інформаційний характер та не є рішенням, колегія суддів відхиляє, оскільки зі змісту вказаного листа вбачається, що у ньому викладено конкретні підстави відмови у врахуванні спірного періоду стажу та фактично відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку пенсії. Крім того, лист містить роз`яснення щодо порядку його оскарження, що свідчить про безпосередній вплив на права та інтереси позивача.
1.13. З огляду на це суд першої інстанції дійшов абсолютно обґрунтованого висновку про протиправність оскаржуваного рішення пенсійного органу та наявність підстав для його скасування, а обраний спосіб захисту є належним та ефективним, оскільки він забезпечує реальне поновлення порушеного права позивача.
2. Висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
2.1. Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
2.2. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
2.3. Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий | | | Кузьмишин В.М.
Судді | | | Сушко О.О.    Сапальова Т.В.